номер провадження справи 24/100/18
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.02.2019 Справа № 908/2023/18

Господарський суд Запорізької області у складі судді Азізбекян Т.А., при секретарі Вака В.С.

За участю представників:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність № 2666 від 12.12.2017; ОСОБА_2, довіреність № 2665 від 12.12.2017

від відповідача: ОСОБА_3, довіреність № 01-06/1672-02 від 03.08.2018

Розглянувши в судовому засіданні матеріали справи № 908/2023/18

за позовом: Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Запорізької філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" (69005, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 133, ідентифікаційний код 21560766)

до відповідача: Управління соціального захисту населення Мелітопольської міської ради Запорізької області (72311, Запорізька область, м. Мелітополь, пр. Богдана Хмельницького, буд. 68А, ідентифікаційний код 03193086)

про стягнення суми

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство "Укртелеком" в особі Запорізької філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" звернулося до Господарського суду Запорізької області із позовною заявою № 12/357 від 27.09.2018, до Управління соціального захисту населення Мелітопольської міської ради Запорізької області з вимогою про стягнення 438678,15 грн. невідшкодованої вартості телекомунікаційних послуг, наданих споживачам на пільгових умовах за період з травня 2017 року по грудень 2017 року.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.10.2018 наведену вище позовну заяву передано для розгляду судді Азізбекян Т.А.

Ухвалою суду від 08.10.2018 позовну заяву в порядку п. 1 ст. 174 ГПК України залишено без руху.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 24.10.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Присвоєно справі номер провадження 24/100/18. Підготовче судове засідання призначено на 19.11.2018.

13.11.2018 на адресу суду від ПуАТ "Укртелеком" в особі Запорізької філії ПуАТ "Укртелеком" надійшла заява про збільшення позовних вимог (том 5 а.с.1-3), в якій останній просить стягнути суму, що підлягає стягненню з відповідача в рахунок відшкодування сум за надання послуги звязку абонентам пільгової категорії, що проживають на території м. Мелітополь Запорізької області за період з травня 2017 року по серпень 2018 року в розмірі 837 223, 52 грн. Заява подана відповідно до вимог ГПК України та прийнята судом.

Ухвалою суду від 19.11.2018 закрито підготовче провадження у справі № 908/2023/18 та призначено справу до судового розгляду по суті на 10.12.2018.

В судових засіданнях оголошувалася перерва до 10.01.2019 та до 06.02.2019, про що винесено відповідні ухвали.

Відповідно до ст. 222 ГПК України здійснювалося повне фіксування судового засідання 06.02.2019 за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Оголошений склад суду.

Перевірені повноваження присутніх в судовому засіданні учасників процесу.

Учасники процесу оголосили про обізнаність прав та обовязків, викладених у статтях 42, 46 Господарського процесуального кодексу України.

Відводів складу суду не заявлено.

Позивач підтримав вимоги у повному обсязі, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог та зазначив, що між сторонами виникли правовідносини з надання послуг зв'язку окремим категоріям населення на пільговій основі, у яких відповідач, як розпорядник відповідних коштів, зобов'язаний здійснювати розрахунки з організаціями, що надають послуги особам, які згідно з чинним законодавством мають право на соціальні пільги. Відповідач є уповноваженим розпорядником коштів місцевого бюджету для відшкодування позивачу пільг, наданих споживачам телекомунікаційних послуг, з оплати цих послуг у м. Мелітополь Запорізької області. В період з травня 2017 року по серпень 2018 року позивачем надавалися телекомунікаційні послуги споживачам телекомунікаційних послуг, які проживають у ІНФОРМАЦІЯ_1 і мають право на відповідні пільги, передбачені чинним законодавством. Загальна сума що підлягає стягненню з відповідача в рахунок відшкодування сум за надані послуги зв'язку абонентам пільгової категорії за період з травня 2017 року по серпень 2018 року, становить 837 223,52 грн. Всупереч вимогам чинного законодавства, витрати, понесені позивачем внаслідок надання телекомунікаційних послуг населенню на пільгових умовах у період з травня 2017 року по серпень 2018 року, відповідачем компенсовані позивачу не були, у звязку з чим утворилась заборгованість в розмірі 837 223,52 грн. В зазначений період ОСОБА_2 форми 2-пільга позивачем направлялись відповідачу рекомендованою кореспонденцією з супровідними листами щомісячно і в супровідних листах позивач звертався до відповідача з питаннями щодо необхідності відшкодування пільг з оплати послуг зв'язку, прийняття на облік актів форми "2-пільга", а у разі виявлення розбіжностей, складення та направлення позивачу ОСОБА_4 звіряння за формою № 3-пільга, що відповідачем не здійснено. Посилаючись на недотримання відповідачем вимог чинного законодавства та ухилення від компенсації позивачу вартості наданих телекомунікаційних послуг споживачам, які мають право на пільги, позивач просив позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні підтримав доводи, викладені у відзиві на позов, в якому зокрема вказав, що позивач відповідно до законодавства України повинен в обов'язковому порядку надавати відповідні пільги мешканцям м. Мелітополя, які мають на це право. Зазначає, що заборгованість виникла у зв'язку із відсутністю фінансування через те, що Законом України «Про Державний бюджет на 2017 рік» не передбачено субвенцій на послуги зв'язку. Крім того, відповідач стверджує, що Управління соціального захисту населення Мелітопольської міської ради Запорізької області не є головним розпорядником коштів на відшкодування витрат з надання пільг з послуг зв'язку. При укладанні договорів на фінансування пільг та субсидій населенню у попередніх роках відповідач належним чином виконував свої обов'язки та відшкодовував позивачу грошові кошти в рахунок наданих пільговим категоріям громадян телекомунікаційних послуг. Звертає увагу, що у матеріалах справи відсутні достатні та допустимі докази на підтвердження того, що відповідач є органом, який повинен приймати рішення про здійснення виплат для компенсації відповідних пільг, а також відсутні докази того, що відповідач має повноваження та компетенцію приймати таке рішення або приймати таке рішення щодо встановлення видатків з відповідного бюджету. З 2016 по 2017 роки Управління соціального захисту населення Мелітопольської міської Запорізької область не визначено головним розпорядником коштів на відшкодування витрат з надання пільг за послуги зв'язку. Звернув увагу, що управління соціального захисту населення Мелітопольської міської ради є виконавчим органом Мелітопольської міської ради Запорізької області, підпорядкованим міському голові. Є неприбутковою організацією та утримується за рахунок коштів місцевого бюджету. Під час виконання покладених на Управління завдань взаємодіє з центрами, для яких управління є головним розпорядником коштів, та органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями. Посилаючись на Конституцію України, Бюджетний кодекс, Закон України "Про державний бюджет України на 2016, 2017 роки", постанову від 29.01.2003 № 117 Про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги, ст.ст. 144, 173, 174, 193, 216, 218 Господарського кодексу України, просить суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

У відповіді на відзив, позивач, зокрема, зазначив, що відсутність в Законі України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" положень про субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на здійснення державних програм соціального захисту, зокрема, відшкодування витрат за надані телекомунікаційні послуги пільговим категоріям громадян, не відмінює пільги встановлені законодавчими актами. Чинне законодавство України не передбачає обов'язковості договірних відносин сторін на відшкодування витрат за надані послуги зв'язку пільговим категоріям громадян, оскільки зобов'язання сторін у даній справі виникають безпосередньо з Законів України і не залежать від їх бажання.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

Запорізька філія ПАТ "Укртелеком" є відокремленим підрозділом Публічного акціонерного товариства, який не має статусу юридичної особи і здійснює від імені товариства частину його господарської та іншої діяльності, а також функції представництва.

Публічне акціонерне товариство "Укртелеком" є оператором телекомунікацій і включений до реєстру операторів, провайдерів телекомунікацій Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері звязку та інформатизації.

Позивач надає телекомунікаційні послуги фізичним особам, в тому числі і тим, що мають визначені законодавством пільги з їх оплати.

Згідно статті 63 Закону України "Про телекомунікації" телекомунікаційні послуги споживачам, які мають установлені законодавством України пільги з їх оплати, надаються операторами, провайдерами телекомунікацій відповідно до законодавства України.

Пунктом 63 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених Постановою КМУ № 295 від 11.04.2012, визначено, що установлені законами пільги з оплати послуг надаються споживачеві відповідно до законодавства за місцем його проживання з дня предявлення ним документа, що підтверджує право на пільги.

Відповідно до частини 3 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків можуть бути безпосередньо акти цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 144 Господарського кодексу України передбачено, що майнові права та майнові обов'язки суб'єкта господарювання можуть виникати з актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Крім того, ч. 1 статті 174 Господарського кодексу України передбачено, що господарські зобов'язання можуть виникати, в тому числі, безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акту, що регулює господарську діяльність.

Обов'язок надання послуг зазначеним верствам населення на пільгових умовах окрім Закону України "Про телекомунікації» передбачено також іншими спеціальними законами, зокрема, Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", Законом України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку», Законом України "Про соціальний захист дітей війни", Законом України "Про жертви нацистських переслідувань", Законом України "Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні», Законом України «Про статус ветеранів військової служби і ветеранів органів внутрішніх справ та їх соціальний захист", Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», Законом України «Про охорону дитинства», Законом України "Про прокуратуру", Законом України «Про міліцію», Законом України «Про Державну службу спеціального зв'язку та захисту інформації в Україні», Кодексом Цивільного захисту України, Законом України «Про Службу безпеки України», Основи законодавства України про охорону здоров'я, Законом України «Про освіту», Законом України «Про позашкільну освіту», Законом України «Про бібліотеки і бібліотечну справу», Законом України «Про культуру», Законом України «Про музеї та музейну справу», Законом України «Про захист рослин» та Порядком надання пільг окремим категоріям громадян з урахуванням середньомісячного сукупного доходу сім'ї, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 04.06.2015 № 389.

Згідно з законодавством пільги з оплати послуг зв'язку надаються різним верствам населення, зокрема, ветеранам війни; особам, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»; особам, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною; вдовам (вдівцям) та батькам померлих (загиблих) осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною; особам, які мають особливі трудові заслуги перед Батьківщиною; вдовам (вдівцям) та батькам померлих (загиблих) осіб, які мають особливі трудові заслуги перед Батьківщиною; ветеранам праці; жертвам нацистських переслідувань; ветеранам військової служби, ветеранам органів внутрішніх справ; ветеранам податкової міліції; ветеранам державної пожежної охорони; ветеранам Державної кримінально-виконавчої служби; ветеранам служби цивільного захисту, ветеранам Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України; вдовам (вдівцям) померлих (загиблих) ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів податкової міліції, ветеранів державної пожежної охорони, ветеранів Державної кримінальної виконавчої служби, ветеранів служби цивільного захисту та ветеранів Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України; особам, звільненим з військової служби, які стали інвалідами під час проходження військової служби; інвалідам, дітям-інвалідам; пенсіонерам прокуратури; реабілітованим громадянам, які стали інвалідами внаслідок репресій або є пенсіонерами; громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи; дружинам (чоловікам) та опікунам (на час опікунства) дітей померлих громадян, смерть яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою, багатодітним сім'ям, дитячим будинкам сімейного типу та прийомним сім'ям, в яких не менше року проживають відповідно троє або більше дітей, а також багатодітним сім'ям.

З огляду на викладене вище між сторонами виникли правовідносини з надання послуг зв'язку окремим категоріям населення на пільговій основі, у яких відповідач як розпорядник відповідних коштів зобов'язаний здійснювати розрахунки з організаціями, що надають послуги особам, які згідно з чинним законодавством мають право на соціальні пільги.

При цьому чинне законодавство України не передбачає обов'язковості укладення договору про розрахунки з постачальниками послуг, наданих особам, які згідно з чинним законодавством мають право на пільги, оскільки зобов'язання сторін у таких відносинах виникають безпосередньо із законів України і не залежать від їх бажання.

Загальні засади фінансування витрат пов'язаних з наданням пільг на підставі вищевказаних законів визначено як Бюджетним кодексом України, так і безпосередньо у деяких законах, зокрема:

- у ст. 17 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» вказано, що фінансування витрат, пов'язаних з введенням в дію цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів;

- у ч. 6 ст. б Закону України «Про жертви нацистських переслідувань» вказано, що фінансування витрат, пов'язаних з наданням пільг жертвам нацистських переслідувань, здійснюється за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів;

- у ст. 63 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» вказано, що фінансування витрат, пов'язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного і місцевого бюджетів та інших джерел, не заборонених законодавством;

- у ст. 9 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист» вказано, що витрати, пов'язані з реалізацією цього Закону, здійснюються за рахунок коштів державного бюджету, коштів, які враховуються при визначенні міжбюджетних трансфертів, та інших джерел, не заборонених законодавством;

- у ст. 23 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» вказано, що фінансове забезпечення витрат, пов'язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок коштів, що передбачаються в Державному бюджеті України на відповідний рік для Міністерства оборони України, розвідувальних органів України та інших центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування та правоохоронні органи, інших джерел, передбачених законом. Пільги, компенсації та гарантії, передбачені цим Законом надаються за рахунок і в межах бюджетних асигнувань на утримання відповідних бюджетних установ;

- у ст. 9 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист» вказано, що витрати, пов'язані з реалізацією цього Закону, здійснюються за рахунок коштів державного бюджету, коштів, які враховуються при визначенні міжбюджетних трансфертів, та інших джерел, не заборонених законодавством.

Згідно з Типовим переліком бюджетних програм та результативних показників їх виконання для місцевих бюджетів у галузі "Соціальний захист та соціальне забезпечення", затвердженим наказом Міністерства фінансів України, Міністерства праці та соціальної політики України від 27 вересня 2010 року № 1097/290 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 20 жовтня 2010 року за № 949/18244, за рахунок місцевого бюджету фінансується надання пільг з оплати послуг зв'язку та інших передбачених законодавством пільг за КТКВК 090203, 090206, 090209, 090214, 170102, 170203,170302,170602.

Частиною 3 статті 142 Конституції України встановлено, що витрати органів місцевого самоврядування, що виникли внаслідок рішень органів державної влади, компенсуються державою.

З 01.01.2017 внесені зміни до Бюджетного кодексу України.

Приписами п. 20-4 ч. 1 ст. 91 Бюджетного кодексу України визначено, що до видатків місцевих бюджетів, що можуть здійснюватися з усіх місцевих бюджетів, належать видатки на пільги з послуг зв'язку.

Отже, вищевказані норми законів закріплюють реалізацію державних гарантій певним категоріям громадян та є нормами прямої дії: безумовний обов'язок оператора телекомунікацій надавати пільги визначеним категоріям громадян кореспондує безумовний обов'язок держави в особі її державних органів відшкодувати такі пільги.

Пунктом 3 Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 № 256 (далі -Порядок фінансування) визначено, що головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, об'єднаних територіальних громад, що створюються згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення (далі - головні розпорядники коштів).

Механізм реалізації визначених законодавством України соціальних гарантій, зокрема отримання пільг з оплати послуг зв'язку, визначається Положенням про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2003 № 117 (далі-Положення № 117).

Зі змісту п. п 10,11 Положення № 117 виходить, що управління соціального захисту населення є відповідальними виконавцями та здійснюють розрахунки з підприємствами - надавачами послуг пільговим верствам населення.

Постановою Кабінету Міністрів України № 256 від 04.03.2002 визначено (п.2), що головні розпорядники коштів місцевих бюджетів: ведуть персоніфікований облік отримувачів пільг за соціальною ознакою згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 29 січня 2003 року № 117 "Про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги". Здійснюють розрахунки з постачальниками послуг на підставі поданих ними щомісячних звітів щодо послуг, наданих особам, які мають право на відповідні пільги.

При цьому зі змісту вищезазначених нормативних актів витікає, що вирішення питання щодо отримання коштів від органів місцевого самоврядування для проведення розрахунків з постачальниками послуг віднесено до компетенції саме органів соціального захисту населення.

Таким чином, відповідач є уповноваженим розпорядником коштів місцевого бюджету для відшкодування позивачу пільг, наданих споживачам телекомунікаційних послуг, з оплати цих послуг у м. Мелітополь Запорізької області та належним відповідачем у справі.

Викладені правові висновки підтверджується Постановами ОСОБА_5 Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 906/621/17 провадження № 12-47гс18; від 22 травня 2018 року у справі № 927/498/17 провадження № 12-81гс18; від 22 травня 2018 року у справі 927/465/17 провадження № 12-77гс18 (зразкові рішення) у аналогічних справах.

Відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» та ч. 4. ст. 236 ГПК України висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

В період з травня 2017 року по грудень 2017 року позивачем надавалися телекомунікаційні послуги споживачам телекомунікаційних послуг, які проживають у ІНФОРМАЦІЯ_1 і мають право на відповідні пільги, передбачені чинним законодавством.

Розрахунки видатків на відшкодування витрат, пов'язаних з наданням пільг, які містять переліки споживачів-пільговиків за видами пільг, складались позивачем за формою № 2-пільга, затвердженою наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 04.10.2007 № 535 «Про затвердження форми для розрахунку видатків на відшкодування витрат, пов'язаних з наданням пільг "2-пільга" та Інструкції про порядок її заповнення», зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 12 жовтня 2007 року за № 1172/14439 та в електронному й паперовому вигляді направлялись відповідачу щомісячно.

Загальна сума, нарахована за надання позивачем споживачам телекомунікаційних послуг передбачених чинним законодавством пільг з оплати за вказаний період, склала 438 678 грн. 46 коп.

У відповідності до п. 11 Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2003 № 117, структурний підрозділ з соціального захисту щомісяця звіряє інформацію, що міститься в Реєстрі, з інформацією, яка надходить від підприємств та організацій, що надають послуги (з актами форми « 2-пільга»), і у разі виявлення розбіжностей щодо загальної кількості пільговиків або розміру пільг, що надаються конкретному пільговику, не провадить розрахунків, що стосуються виявлених розбіжності, до уточнення цієї інформації. Після розрахунків складає акти звіряння розрахунків за надані пільговиками послуги згідно з формою « 3-пільга» за формою «№ 3-пільга», встановленою наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 28 березня 2003 року № 83 «Про затвердження форми № 3-пільга».

Розрахунки в позивачем відповідачем не здійснювались, акти форми-3 пільга відповідачем не складалися та не надавалися на підпис позивачу.

Всупереч вимогам вищевказаних нормативно-правових актів відповідачем не здійснена оплата позивачу вартості телекомунікаційних послуг наданих споживачам на пільговим умовах з оплати за послуги зв'язку, внаслідок чого утворилась основна заборгованість на загальну суму 438 678,46 грн. за період з травня 2017року по грудень 2017року, а саме: за травень 2017року сума в розмірі 57 688,67 грн.; за червень 2017 року - 56 715,80 грн.; за липень 2017 року - 51 274,17 грн.; за серпень 2017 року - 57 790,04 грн.; за вересень 2017року - 54 422,23 грн.; за жовтень 2017 року - 55 655,41 грн.; за листопад 2017 року - 53 752,69 грн.; - за грудень 2017 року - 51 379,45 грн.

ОСОБА_4 форми « 2-пільга» за період надання послуг (травень - грудень 2017 року) направлялись відповідачу рекомендованою кореспонденцією з супроводжувальними листами щомісячно від 06.06.2017 № 32/2-3-314, від 11.07.2017 № 32/2-3-337, від 07.08.2017 № 32/2-3-399, від 06.09.2017 № 32/2-3-420, від 06.10.2017 № 12І250-1245, від 07.11.2017 № 32/1-3-123, від 06.12.2017 № 32/2-3-514, від 10.01.2018 №32/2-3-550.

В супроводжувальних листах позивач звертався до відповідача з питань необхідності відшкодування пільг з оплати послуг зв'язку, прийняття на облік актів форми « 2-пільга» та у разі виявлення розбіжностей складення та направлення позивачу ОСОБА_4 звіряння за формою №3-пільга.

Листи позивача залишені без задоволення, розбіжності до розрахунків позивачу протягом 2017 року відповідачем не надсилались, розрахунки не здійснювались.

Відповідачем не вирішувалось питання отримання фінансування від органів місцевого самоврядування як міста Мелітополь, так і Запорізької обласної ради протягом 2017 року.

На декілька листів відповідач надіслав позивачу відповіді.

Так, у листі від 23.10.2017 № 3406/01-01-02 (у відповідь на лист позивача від 06.10.2017 № 12і250-1245) відповідач зазначив, що у зв'язку з відсутністю у Законі України «Про державний бюджет України», а також відсутність рішення про місцевий бюджет на поточний рік відповідача не визначено головним розпорядником коштів, тому не має законних підстав для прийняття розрахунків вартості наданих позивачем телекомунікаційних послуг, а також для підписання звіту за формою « 2-пільга» з подальшим складанням акту звіряння за формою « 3-пільга», тому відповідач повертає розрахунки видатків за вересень 2017 року.

Крім того, листом від 25.10.20І7 № 3406/01-01-07 (у відповідь на лист позивача від 06.10.2017 № 12І250-1245) відповідач повідомив, що у міському бюджеті на 2017 рік видатки на компенсації пільг зв'язку не передбачені, як не передбачено й асигнувань з Державного бюджету України, тому не має законних підстав для відшкодування витрат, пов'язаних із наданням пільг на послуги зв'язку.

Листом від 18.12.2017 № 3802/0І-01-07 (у відповідь на лист позивача від 07.11.2017 року № 32/1-3-123) повідомлено, що через відсутність асигнувань з державного та місцевого бюджетів, підстав для відшкодування витрат, пов'язаних із наданням пільг на послуги зв'язку не має.

Листом від 29.12.2018 № 4164/01-01-07 (у відповідь на лист позивача від 06.12.2017 № 32/2-3-514) відповідач посилався на відсутність бюджетних асигнувань, а тому відсутність підстав для компенсації понесених позивачем витрат.

У листі відповідача від 31.01.2018 № 122/01-01-07 (у відповідь на лист позивача від 10.01.2018 №32/2-3-550) зазначено ті самі підстави неналежного виконання своїх зобов'язань.

Відповідач також повертав позивачу акти форми « 2- пільга» у паперовому вигляді.

Відповідно до пп. 5 п. 4 Положення про Міністерство соціальної політики України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 Мінсоцполітики відповідно до покладених на нього завдань здійснює в межах повноважень передбачених законом, координацію діяльності центральних і місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування щодо застосування державних соціальних стандартів і нормативів та нормативів фінансового забезпечення надання державних соціальних гарантій.

Відповідно до п. 1 Положення управління соціального захисту населення Мелітопольської міської ради Запорізької області (далі - Положення), затвердженого Рішенням Мелітопольської міської ради Запорізької області від 30.03.2018 № 1/2, Управління соціального захисту населення Мелітопольської міської ради Запорізької області (далі - управління) є виконавчим органом Мелітопольської міської ради Запорізької області, що утворюється Мелітопольською міською радою Запорізькою області, є підзвітним і підконтрольним Мелітопольській міській раді Запорізької області, підпорядкованим міському голові і є правонаступником всіх прав та обов'язків управління праці та соціального захисту населення Мелітопольської міської ради Запорізької області.

Відповідно до абз. 1 п. 3 Положення Управління відповідно до покладених на нього завдань виконує такі функції - бере участь у розробленні нормативно-правових актів та погодженні проектів нормативно-правових актів, розроблених у тому числі й іншими органами Мелітопольської міської ради Запорізької області.

Згідно абз. 3 п. 3 Положення Управління виконує функції головного розпорядника коштів відповідно до бюджетного законодавства.

Крім того, абз. 6 п. 3 Положення передбачено, що Управління забезпечує ведення єдиної інформаційно-аналітичної системі соціального захисту населення (1АССЗН), Єдиного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги (ЄДАРП), централізованого банку даних з проблем інвалідності (ЦБІ), інших інформаційних систем та реєстрів, визначених Мінсоцполітики.

Відповідно до ч. 1 п. 10 Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2003 № 117, підприємства та організації, що надають послуги, щомісяця до 25 числа подають уповноваженому органу на паперових та електронних носіях розрахунки щодо вартості послуг, наданих пільговикам у минулому місяці, згідно з формою « 2- пільга».

Протягом періоду з червня 2017 року по січень 2018 року (за період нарахувань з травня 2017 року по грудень 2017 року) Управління не надало позивачу жодних розбіжностей до отриманих від останнього розрахунків за формою « 2-пільга».

Відповідачем не було дотримано та виконано вимоги чинного законодавства, хоча відповідно до п. 3 Положення Управління у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, наказами Міністерства соціальної політики, розпорядженнями голови районної державної адміністрації, а також цим Положенням.

Позивач вказує, що у січні 2018 року відповідач у телефонному режимі зазначив, що не погоджується із деякими нарахуваннями, відображеними у розрахунках видатків на відшкодування витрат, пов'язаних з наданням пільг по деяким абонентам за грудень 2017 року, а також направив на електронну адресу позивача таблицю з виявленими розбіжностями. Відповідачем поверталися ОСОБА_2 форми « 2-пільга», жодних звітів не складалося, офіційного листа щодо не згоди із нарахуваннями на адресу позивача не надходило.

Позивачем здійснено відповідний перерахунок, на підставі отриманої від відповідача в електронному режимі інформації щодо виявлених розбіжностей.

Відкоригована сума була відображена у Розрахунках видатків на відшкодування витрат (акти форми « 2-пільга») за березень 2018 року, травень 2018 року, серпень 2018 року та вересень 2018 року, за надані пільговим категоріям громадян послуги зв'язку у грудні 2017 року. Остаточний відкоригований перерахунок проведено у вересні 2018 року.

Розбіжності було направлено на адресу відповідача листом від 18.10.2018 № 32/2-3-1007 разом із результатом уточнення нарахувань видатків на відшкодування витрат ПАТ «Укртелеком», пов'язаних з наданням пільг, за грудень 2017 року, не прийнятих, з боку УСЗН Мелітопольської міської ради.

В уточненнях позивач надав перелік абонентів - пільговиків, з особовими рахунками, а також періоди (у днях), за які було проведено перерахунок, із зазначенням сум, що були надміру нараховані позивачем.

Таким чином, із розбіжностей, наданих відповідачем, на суму 2 881,25 грн., позивачем визнано та знято з нарахувань у березні, травні, серпні та вересні 2018 року нарахування на суму 1 045,81 грн., з причини вибуття з обліку пільговика та перерахунку оплат за неповний місяць користування пільгою. Суму 1 835,44 грн. позивачем не визнано, належить до компенсації на користь позивача.

Таким чином, за грудень 2017 року належить до сплати 51 379,45 грн.

17.10.2018 відповідачу листом № 32/2-3-1006 направлено ОСОБА_2 звіряння розрахунків за телекомунікаційні послуги пільговим категоріям громадян станом на 01.01.2018 (без урахування Уточнення).

Відповідачем заборгованість не погашено, відповіді на вказаний лист на адресу позивача не надходило.

Листом від 22.10.2018 № 3537/01-01-02 відповідач повідомив позивача, що у зв'язку із тим, що ні міська програма на 2017 рік, яка б профінансувала даний вид пільг, ні порядок фінансування, не були прийняті та не було проведено звіряння інформації з інформацією ЄДАРП, підписати акт звіряння розрахунків за телекомунікаційні послуги, надані у травні - грудні 2017 року, управління не має можливості.

Відповідач повертав акти форми « 2-пільга» позивачу.

У період з січня 2018 року по серпень 2018 року позивачем надано відповідачу телекомунікаційні послуги пільговим категоріям абонентів, що проживають на території м. Мелітополь Запорізької області на суму 398 545,06 грн., які відповідачем не сплачено.

Отже, сума що підлягає стягненню з відповідача в рахунок відшкодування сум за надані послуги зв'язку абонентам пільгової категорії, що проживають на території м. Мелітополя Запорізької області за період з травня 2017 року по серпень 2018 року, становить 837 223,52 грн.

ОСОБА_4 форми « 2-пільга» за період січень - серпень 2018 року направлено на електронну адресу відповідача та рекомендованою кореспонденцією листами від 07.02.2018 № 32/2-3-631, від 06.03.2018 № 32/2-3-659, від 05.04.2018 № 32/2-3-696, від 07.05.2018 № 32/2-3-743, 05.06.2018 № 32/2-3-793, від 05.07.2018 № 32/2-3-815, від 06.08.2018 № 32/2-3-877, від 07.09.2018 № 32/2-3-915 з підтвердженням направлення та отримання відповідачем.

Листом від 05.03.2018 № 524/01-01-07 відповідач повідомив про наявність розбіжностей у акті форми « 2-пільга» за січень 2018 року щодо суми, яка підлягає відшкодуванню, та необхідність уточнення інформації за виявленими розбіжностями.

Листом від 20.03.2018 № 845/01-01-07 та від 30.03.2018 № 845/01-01-7 відповідач надіслав інформацію щодо виявлених розбіжностей по сумі відшкодування за надані пільги у лютому 2018 року за послуги зв'язку.

Окрім того, листом від 27.03.2018 № 30/2-3-675 позивач у відповіді на лист відповідача від 02.03.2018 № 01-06/872-02 направив проект договору на відшкодування вартості наданих послуг зв'язку на пільгових умовах, а також акт звіряння розрахунків за телекомунікаційні послуги, надані пільговим категоріям громадян у січні 2018 року. До того ж, у листі викладена позиція позивача щодо необхідності проведення звіряння розрахунків для виявлення розбіжностей та проведені відповідних коригувань сум, у випадку, якщо це необхідно.

Відповіді на вказаний лист не отримано, договір між позивачем та відповідачем не підписано.

Листом від 15.05.2018 № 01-06/1634-02 відповідач повідомив про наявність розбіжностей у розрахунках сум у актах форми « 2-пільга» за квітень 2018 року. Також повідомлено позивача про прийняття у 2018 році міської програми «Компенсаційні виплати, відшкодування за надані пільги та надання додаткової соціальної допомоги окремим категоріям громадян», одним із заходів якої є відшкодування пільг з послуг зв'язку.

Текст даної програми, затвердженої рішення Мелітопольської міської ради Запорізької області від 29.11.2017 № 3/22, розміщений на офіційному веб-сайті Мелітопольської міської ради.

Однак, заборгованість позивачу не сплачено.

Протягом періоду з лютого 2018 року по вересень 2018 року (за період нарахувань з січня 2018 року по серпень 2018 року) управління надавало позивачу інформацію щодо виявлених розбіжностей до отриманих від останнього розрахунків за формою « 2-пільга».

Позивач здійснив відповідний перерахунок, на підставі отриманої від відповідача в електронному режимі інформації щодо виявлених розбіжностей.

Відкоригована сума була відображена у Розрахунках видатків на відшкодування витрат (акти форми « 2-пільга») за березень 2018 року, травень 2018 року, серпень 2018 року, вересень 2018 року та жовтень 2018 року, за надані пільговим категоріям громадян послуги зв'язку за період січень 2018 року - серпень 2018 року.

Розбіжності направлено на адресу відповідача листом від 12.11.2018 № 32/2-3-1109 разом із «Результатом уточнення нарахувань видатків на відшкодування витрат ПАТ «Укртелеком», пов'язаних з наданням пільг, за січень - серпень 2018 року, не прийнятих з боку УСЗН Мелітопольської МР» - помісячно із відповідними витягами із актів форми « 2-пільга» за місяці, у яких було проведено відповідне коригування та розрахунком заборгованості за січень-серпень 2018 року.

У своїх Уточненнях Позивач надав перелік абонентів - пільговиків, з особовими рахунками, а також періоди (у днях), за які було проведено перерахунок, із зазначенням сум, що були надміру нараховані позивачем.

Таким чином, із розбіжностей, наданих відповідачем, позивачем визнано та знято з нарахувань у березні, травні, липні, серпні, вересні та жовтні 2018 року нарахування з причини вибуття з обліку пільговика та перерахунку оплат за неповний місяць користування пільгою:

- за січень 2018 року відповідно до актів форми « 2-пільга» нараховано 56 626,33 грн. Не прийнято УСЗН 3 911,38 грн., з яких 2 567,88 грн. знято з нарахувань, а 1 343,50 грн. належать до компенсації на користь ПАТ «Укртелеком». Разом до відшкодування на користь ПАТ «Укртелеком» за січень 2018 року належить 54 058,35 грн. ;

- за лютий 2018 року відповідно до актів форми « 2-пільга» нараховано 54 667,42 грн. Не прийнято УСЗН 4 428,01 грн., з яких 2 658,48 грн. знято з нарахувань, а 1 769,53 грн. належать до компенсації на користь ПАТ «Укртелеком». Разом до відшкодування на користь ПАТ «Укртелеком» за лютий 2018 року належить 52 008,94 грн.;

- за березень 2018 року відповідно до актів форми « 2-пільга» нараховано 47 419,20 грн. Не прийнято УСЗН 3 415,11 грн., з яких 1 476,31 грн. знято з нарахувань, а 1 938,80 грн. належать до компенсації на користь ПАТ «Укртелеком». Разом до відшкодування на користь ПАТ «Укртелеком» за березень 2018 року належить 45 942,89 грн.;

- за квітень 2018 року відповідно до актів форми « 2-пільга» нараховано 52 285,98 грн. Не прийнято УСЗН 3 459,52 грн., з яких 1 935,99 грн. знято з нарахувань, а 1 523,53 грн. належать до компенсації на користь ПАТ «Укртелеком». Разом до відшкодування на користь ПАТ «Укртелеком» за квітень 2018 року належить 50 349,99 грн.

- за травень 2018 року відповідно до актів форми « 2-пільга» нараховано 45 564,87 грн. Не прийнято УСЗН 1 873,91 грн., з яких 377,84 грн. знято з нарахувань, а 1 522,37 грн. належать до компенсації на користь ПАТ «Укртелеком». Разок відшкодування на користь ПАТ «Укртелеком» за травень 2018 року належить 45 213,33 грн.;

- за червень 2018 року відповідно до актів форми « 2-пільга» нараховано 50 025,25 грн. Не прийнято УСЗН 1 230,87 грн., з яких 377,83 грн. знято з нарахувань, а 1 522,38 грн. належать до компенсації на користь ПАТ «Укртелеком». Разом до відшкодування на користь ПАТ «Укртелеком» за червень 2018 року належить 49 509,73 грн.;

- за липень 2018 року відповідно до актів форми « 2-пільга» нараховано 49 302,34 грн. Не прийнято УСЗН 3 084,93 грн., з яких 1 122,03 грн. знято з нарахувань, а 2 062,32 грн. належать до компенсації на користь ПАТ «Укртелеком». Разом до відшкодування на користь ПАТ «Укртелеком» за липень 2018 року належить 48 279,73 грн.;

- за серпень2018 року відповідно до актів форми « 2-пільга» нараховано 43 275,63 грн. Не прийнято УСЗН 869,58 грн., з яких 88,66 грн. знято з нарахувань, а 780,92 грн. належать до компенсації на користь ПАТ «Укртелеком». Разом до відшкодування на користь ПАТ «Укртелеком» за серпень 2018 року належить 43 186,97 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Згідно ч. 1 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобовязань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зауважень та розбіжностей, коригувань до актів форми 2-пільга за спірний період позивачу відповідачем не надано, акти звіряння розрахунків за формою 3-пільга протягом цього періоду відповідачем не складалися, на підпис позивачу не надсилалися.

Відповідачем не було дотримано процедуру доведення до розпорядників коштів вищого рівня обсягів фактично понесених постачальником послуг витрат та не вирішувалось питання отримання фінансування.

Матеріали справи містять докази, що позивачем ОСОБА_4 форми 2-пільга за період надання послуг направлялись відповідачу рекомендованою кореспонденцією з супроводжувальними листами (належним чином засвідчені копії долучені до матеріалів справи).

В супроводжувальних листах позивач звертався до відповідача з питань необхідності відшкодування пільг з оплати послуг зв'язку, прийняття на облік актів форми 2-пільга та у разі виявлення розбіжностей складення та направлення позивачу ОСОБА_4 звіряння за формою № 3-пільга.

Листи позивача з питанням відшкодування пільг залишені відповідачем без реагування.

Право позивача на отримання компенсації вартості телекомунікаційних послуг, наданих ним своїм абонентам - пільговим категоріям споживачів, підлягає реалізації і захисту, незважаючи на те, що Законом України Про Державний бюджет України на відповідний рік видатків на ці потреби не було передбачено, оскільки фінансові зобов'язання держави виникли не з наведеного Закону, а з законодавства, яким унормовано надання соціальних пільг визначеним в цьому законодавстві особам, а також з нормативно-правових актів, якими встановлено порядок здійснення розрахунків з постачальниками, зокрема, телекомунікаційних послуг таким категоріям споживачів.

Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Частиною другою статті 218 ГК України та статтею 617 ЦК України не передбачено такої підстави для звільнення від відповідальності, як відсутність у боржника необхідних коштів.

Конституційним Судом України висловлено правову позицію щодо неможливості поставити гарантовані законом виплати, пільги тощо в залежність від видатків бюджету. Зокрема, у рішенні від 09.07.2007 № 6-рп/2007 вказано на те, що невиконання державою своїх соціальних зобов'язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави (підпункт 3.2).

Разом з тим держава, запроваджуючи певний механізм правового регулювання відносин, зобов'язана забезпечити його реалізацію. У протилежному випадку всі негативні наслідки відсутності правового регулювання покладаються на державу.

Частиною 4 ст. 11 ГПК України внормовано, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику суду як джерело права.

Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, а саме, у справі Кечко проти України (заява № 63134/00), Європейський Суд зауважив, що держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату надбавок з державного бюджету, однак свідома відмова в цих виплатах не допускається, доки відповідні положення є чинними (пункт 23 рішення Суду). У пункті 26 вказаного рішення зазначено, що органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань.

В рішенні Європейського Суду з прав людини у справі Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України від 18.10.2005 та у справі Бакалов проти України від 30.11.2004 зазначено, що відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України, не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання (пункти 48 та 40 рішень відповідно).

Відповідно до правової позиції, сформованої Європейським судом з прав людини в рішенні по справі Рисовський проти України від 20.11.2011 щодо принципу належного урядування, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов'язків.

Таким чином, зобов'язання щодо виплати субсидій, допомоги, пільг з оплати спожитих житлово-комунальних послуг та послуг зв'язку, компенсацій громадянам з бюджету, на що згідно із законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються незалежно від виділених на цю мету бюджетних призначень.

Законодавством не передбачена залежність розміру відшкодування від фактичного фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, чи випадки повного або часткового звільнення від обов'язку здійснення розрахунків з постачальниками послуг на пільгових умовах.

Відсутність у Законах України Про Державний бюджет України на 2017 рік та Про Державний бюджет України на 2018 рік положень про субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на здійснення державних програм соціального захисту, зокрема, відшкодування витрат за надані телекомунікаційні послуги пільговим категоріям громадян, не відмінює пільги встановлені законодавчими актами.

За таких обставин, Управління соціального захисту населення Мелітопольської міської ради Запорізької області відповідає за своїми зобов'язаннями, які виникли безпосередньо із закону і це не може ставитись в залежність від дій чи бездіяльності будь-яких третіх осіб.

Таким чином, зобов'язання щодо виплати субсидій, допомоги, пільг з оплати спожитих житлово-комунальних послуг та послуг зв'язку, компенсацій громадянам з бюджету, на що згідно із законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень.

Доводи відповідача судом до уваги не приймаються, оскільки спростовуються вищевикладеним.

Твердження відповідача, що Управління соціального захисту населення Мелітопольської міської ради Запорізької області не є головним розпорядником коштів на відшкодування витрат з надання пільг з послуг зв'язку не відповідає фактичним обставинам справи.

Так, відповідно до Положення Управління соціального захисту населення Мелітопольської міської ради Запорізької області, затвердженої Рішенням 38 сесії Мелітопольської міської ради VII скликання № 11/2 від 30.03.2018 (далі - Положення) підпунктом 3 пункту 3 визначено, що управління відповідно до покладених на нього завдань виконує функції головного розпорядника коштів відповідно до бюджетного законодавства.

Крім того, пунктом 3 Положення передбачено також, що управління відповідно до покладених на нього завдань:

- забезпечує ведення єдиної інформаційно-аналітичної системи соціального захисту населення (ІАССЗН), Єдиного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги (ЄДАРП), централізованого банку даних з проблем інвалідності (ЦБГ), інших інформаційних систем та реєстрів, визначених Мінсоцполітики;

- визначає право на отримання пільг громадянами відповідно до чинного законодавства з урахуванням середньомісячного сукупного доходу сім'ї;

- збирає, опрацьовує, систематизує та зберігає інформацію про пільги громадян, передбачені чинним законодавством;

- складає акти звірок розрахунків за надані послуги з підприємствами-постачальниками;

- проводить перерахунки сум відшкодувань по наданих пільгах у випадках зміні законодавчих актів, що регламентують надання пільг, цін та тарифів або нормативів на відповідні види послуг, подання підприємств чи організацій-постачальників послуг про необхідність розрахунку сум відшкодувань за видами пільг.

Відповідно до ч. 9 ст. 80 ГПК тексти Положення розміщений на офіційному веб-сайті Мелітопольської міської ради є публічно доступним доказом.

Крім того у 2018 році Мелітопольською міською радою прийнято міську програму «Компенсаційні виплати, відшжодування за надані пільги та надання додаткової соціаліальної допомоги окремим категоріям громадян», одним із заходів якої є відшкодування пільг з послуг зв'язку.

Пунктом 10 зазначеної програми визначено, що відповідальним виконавцем програми та головним розпорядником коштів є управління соціального захисту населення Мелітопольської міської ради Запорізької області.

Також відповідач зазначає, що у матеріалах справи відсутні достатні та допустимі докази на підтвердження того, що відповідач є органом, який повинен приймати рішення про здійснення виплат для компенсації відповідних пільг, а також відсутні докази того, що відповідач має повноваження та компетенцію приймати таке рішення або приймати таке рішення щодо встановлення видатків з відповідного бюджету.

Правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію, закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, визначено Законом України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії».

Статтею 19 вказаного Закону встановлено, що виключно законами України визначаються пільги щодо оплати послуг зв'язку та критерії їх надання. Державні соціальні гарантії є обов'язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Відповідно до ч. 4 ст. 20 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» розробка та виконання місцевих бюджетів здійснюється на підставі пріоритетності фінансування видатків для забезпечений надання державних соціальних гарантій.

Джерелом фінансування для проведення відшкодування є кошти місцевого бюджету, які повинні виділятися відповідачу для цих цілей.

З 1 січня 2017 року в результаті реалізації керівництвом держави політики децентралізації фінансування наданих постачальниками послуг пільг з послуг зв'язку з державного бюджету було повністю передано на рівень місцевих бюджетів. У зв'язку з чим до пп. 20-4 ч.1 ст. 91 Бюджетного кодексу України були внесені зміни та встановлено, що до видатків місцевих бюджетів, що можуть здійснюватися з усіх місцевих бюджетів, належать видатки на пільги з послуг зв'язку.

Відповідно до пп. 34 п.1 ст.2 Бюджетного кодексу місцеві бюджети - бюджет Автономної Республіки Крим, обласні, районні бюджети та бюджети місцевого самоврядування.

Згідно з ч. 2 ст.5 Бюджетного кодексу України до місцевого бюджету, в тому числі, віднесено бюджет міста Мелітополь та бюджет Запорізької області.

Відповідно до ст.ст. 73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

В даному випадку позивачем доведено, а відповідачем не спростовано обґрунтованість заявлених позовних вимог.

Враховуючи викладене, суд констатує наявність підстав для задоволення позовних вимог, які є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі.

Судовий збір на підставі пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 129, 219, 232, 233, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Управління соціального захисту населення Мелітопольської міської ради Запорізької області (72311, Запорізька обл., м. Мелітополь, пр. Богдана Хмельницького, буд. 68А, 6) на користь Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» в особі Запорізької філії ПАТ «Укртелеком», рахунок № НОМЕР_1 в ПАТ "ПУМБ", м. Київ, МФО 334851, ) 837 223 (вісімсот тридцять сім тисяч двісті двадцять три) грн. 52 коп. вартості наданих телекомунікаційних послуг за період з травня 2017 року по серпень 2018 року та 12 558 (дванадцять тисяч пятсот пятдесят вісім) грн. 35 коп. судового збору.

Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення, а у разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 19.02.2019.

Суддя Т.А. Азізбекян