ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"06" лютого 2019 р. м. Київ Справа№ 911/268/18
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого: Разіної Т.І.
суддів: Тищенко А.І.
Чорної Л.В.

секретар судового засідання: Кондратенко Н.О.
за участю представників учасників процесу: згідно протоколу судового засідання від 06.02.19
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Фурсівської сільської ради Київської області та товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство БілоцерківМАЗ
на рішенняГосподарського суду Київської області
від30.08.2018
судді головуючий суддя Янюк О.С., судді: Ейвазова А.Р., Карпечкін Т.П., м. Київ,
повний текст складено10.09.2018
за позовомБілоцерківської міської ради Київської області, м. Біла Церква, Київська обл.
до1) Білоцерківської районної державної адміністрації Київської області, м. Біла Церква, Київська обл. 2) товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство БілоцерківМАЗ, м. Біла Церква, Київська обл.
треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: 1) комунальне підприємство Білоцерківської міської ради Білоцерківський вантажний авіаційний комплекс, м. Біла Церква, Київська обл. 2) Головне управління Держгеокадастру у Київській області, м. Київ
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Фурсівська сільська рада Київської області, с. Фурси, Білоцерківський р-н, Київська обл.
провизнання недійсним та скасування розпорядження, договору купівлі-продажу, держаного акту та скасування рішення про державну реєстрацію

За результатами розгляду апеляційних скарг Північний апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:
Білоцерківська міська рада Київської області (далі-позивач,Рада) звернулась до Господарського суду Київської області (далі - суд) із позовом до Білоцерківської районної державної адміністрації Київської області (далі-відповідач-1, Білоцерківська РДА) та товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство БілоцерківМАЗ (далі відповідач-2, ТОВ НВП БілоцерківМАЗ) у якому просив суд:
- визнати недійсним та скасувати розпорядження Білоцерківської РДА від 26.03.2004 № 104 Про продаж земельних ділянок несільськогосподарського призначення;
- визнати недійсним та скасувати договір купівлі-продажу земельної ділянки несільськогосподарського призначення від 02.04.2004, посвідченого приватним нотаріусом Білоцерківського місткого нотаріального округу Шелудченко О.В. за реєстром № 327;
- визнати недійсним та скасувати Державний акт на право власності на земельну ділянку для обслуговування існуючої виробничої бази серії ЯЕ №588347, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 04 від 27.05.2007, виданого ТОВ НВП БілоцерківМАЗ;
- скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 28123113 від 08.02.2016 та запис про право власності № 13155581 від 04.02.2016 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно ТОВ НВП БілоцерківМАЗ на земельну ділянку площею 0,1133 га за адресою: Київська область, м. Біла Церква, вул. Гайок, земельна ділянка 4а, кадастровий номер :01:001:0007;
- скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 28121816 від 08.02.2016 та запис про право власності № 13154923 від 04.02.2016 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно ТОВ НВП БілоцерківМАЗ на земельну ділянку площею 4,3286 га за адресою: Київська область, м. Біла Церква, вул. Гайок, земельна ділянка 4а, кадастровий номер :01:001:0260.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що спірне рішення Білоцерківської РДА прийнято без дотримання ст.ст. 120, 149, 151, 186 Земельного кодексу України та ст. 377 Цивільного кодексу України та подальша реалізація якого призвела до порушення інтересів територіальної громади міста Біла Церква в особі Міської ради, в частині вилучення земельних ділянок, на яких розташоване комунальне майно, і які перебували в користуванні територіальної громади міста Біла Церква ( т. 1, а.с. 11-30).
Разом із позовом позивачем також було подано до суду заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на відповідні земельні ділянки, у задоволені якої ухвалою суду від 12.02.2018, залишеної в силі постановою Київського апеляційного господарського суду від 24.04.2018, було відмовлено.
Ухвалою суду від 14.02.2018 відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 12.03.2018 та залучено до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Комунальне підприємство Білоцерківської міської ради Білоцерківський вантажний авіаційний комплекс (далі КП БВАК, третя особа-1), Головне управління Держгеокадастру у Київській області (далі ГУ Держгеокадастру, третя особа-2).
Товариство з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство БілоцерківМАЗ у відзиві на позовну заяву проти позовних вимог заперечувало, посилаючись на те, що позивачем не надано доказів, які б підтверджували належність спірної земельної ділянки до сфери управління Міської ради, а наявні матеріали справи не дають підстави стверджувати про протилежне.
Крім того відповідач 2 зазначає, що відповідно до ст.10-1 Закону України Про доступ до публічної інформації, Білоцерківська РДА як орган державної влади зобов`язана оприлюднювати свої розпорядження в межах своїх повноважень, крім випадків передбачених законодавством України, а тому позивач, починаючи з 2003 року і до сьогодні, мав можливість без жодних перешкод ознайомитись із розпорядженнями та оскаржити їх. Проте, зазначеного зроблено не було. З часу прийняття розпорядження та укладення відповідного договору минуло 14 років, а тому позивачем порушений визначений ст. 257 Цивільного кодексу України строк позовної давності, у зв`язку з чим просить застосувати наслідки його спливу. На підставі зазначеного, просить у задоволені позову відмовити повністю (т.1 а.с.142-145).
Комунальне підприємство Білоцерківської міської ради Білоцерківський вантажний авіаційний комплекс у письмових поясненнях підтримвло вимоги позовної заяви. При цьому комунальне підприємство Білоцерківської міської ради Білоцерківський вантажний авіаційний комплекс зазначило, що частина цілісного майнового комплексу у 2000 році було передано на баланс КП БВАК. Крім того, зазначає третя особа 1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача вказує, що приватизація спірної земельної ділянки була проведена без інформування КП БВАК та незважаючи на те, що в межах цієї ділянки знаходилося і знаходиться на даний час нерухоме майно, що є власністю територіальної громади міста Біла Церква. Зазначає, що після приватизації вказаної земельної ділянки відповідач-2 приховував від них факт викупу землі, ніякими діями не обмежував вільного доступу до складів, не встановив межових знаків, які необхідні для чіткого визначення меж ділянки та вказували б на її приватизацію і приналежність за власністю. Ураховуючи зазначене, просить позов задовольнити. (т.1 а.с.193-195).
Фурсівська сільська рада Київської області у письмових пояснення, які за своїм змістом є аналогічними поясненням відповідача-2. Додатково зазначає, що Законом України Про правовий режим майна у Збройних Силах України та постановою Кабінету Міністрів України від 29.08.2002 №1282 Про затвердження Порядку вилучення і передачі військового майна Збройних Сил, земельні ділянки не віднесені до майна військових частин, та відповідно не підлягали передачі разом з будівлями (спорудами). Тобто, Міська рада не була ні власником ні користувачем спірної земельної ділянки. Під час передачі майна Міністерства оборони земельна ділянка Міській раді не передавалась. Стверджує, що дана земельна ділянка знаходиться в адміністративних межах Фурсівської сільради відповідно до проекту землеустрою щодо встановлення (зміни) меж сіл Фурси та Чмирівка Білоцерківського району Київської області, затвердженого рішенням Білоцерківської районної ради від 12.03.2015 № 40-427. Крім того, підтримує правову позицію відповідача-2 щодо обґрунтованості та доведеності вимог про застосування наслідків спливу позовної давності щодо відмови у позові, передбачених ч. 4 ст .267 Цивільного кодексу України. (т.2 а.с. 215-220),
Рішенням Господарського суду Київської області від 30.08.2018 у справі № 911/268/18 позов задоволено частково. За рішенням суду:
- визнано недійсним та скасовано розпорядження Білоцерківської РДА № 104 від 26.03.2004 Про продаж земельних ділянок несільськогосподарського призначення;
- визнано недійсним та скасовано договір купівлі-продажу земельної ділянки несільськогосподарського призначення від 02.04.2004, посвідченого приватним нотаріусом Білоцерківського місткого нотаріального округу Шелудченко О.В. за реєстром № 327;
- визнано недійсним та скасовано державний акт на право власності на земельну ділянку для обслуговування існуючої виробничої бази серії ЯЕ № 588347, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 04 від 27.05.2007, виданого товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство БілоцерківМАЗ;
- стягнуто з Білоцерківської районної державної адміністрації Київської області та товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство БілоцерківМАЗ на користь Білоцерківської міської ради Київської області судовий збір у розмірі 2 643,00 грн.;
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Задовольняючи частково позовні, вимоги місцевий господарський суд, виходив з того, що розпорядження Білоцерківської РДА від 26.03.2004 №104 Про продаж земельних ділянок несільськогосподарського призначення» порушує права позивача, як землекористувача частини цієї ділянки.
Оскільки суд першої інстанції дійшов висновку, що спірний договір укладений всупереч приписам вищезазначеного законодавства, за відсутності рішення компетентного органу та на підставі оскаржуваного розпорядження Білоцерківської РДА до повноважень і компетенції якої не належить вирішення питань щодо розпорядження вищезазначеною земельною ділянкою, то він підлягає визнанню судом недійсними на підставі ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України та ч. 1 ст. 215 Цивільний кодекс України.
Також суд першої інстанції дійшов висновку про те, що Державний акт на право власності серії ЯЕ №588347 від 27.05.2007 на земельну ділянку загальною площею 4,4419 га кв. м., розташоване за адресою м. Біла Церква, вул. Гайок, 4а, за ТОВ НВП БілоцерківМАЗ також підлягає визнанню недійсним, оскільки зазначений Державний акт був виданий на підставі незаконного розпорядження.
Крім того, місцевий господарський суд дійшов висновку про те, що позивачем не був пропущений строк позовної давності про який було заявлено відповідачами.
Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням, Фурсівська сільська рада Київської області (надалі-скаржник 1) звернулася до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило рішення Господарського суду Київської області від 30.08.2018 у справі № 911/268/18 скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю; стягнути з позивача судові витрати.
Узагальнені доводи апеляційної скарги Фурсівської сільської ради Київської області зводяться до того, що суд першої інстанції прийняв оскаржуване рішення через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених в рішенні суду, обставинам справи; порушення норм матеріального права, зокрема, ст.ст. 261, 267 Цивільного кодексу України та порушенням норм процесуального права.
Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 24.09.2018 у справі № 911/268/18 (головуючий суддя: Шаптала Є.Ю., судді: Скрипка І.М., Гончаров С.А.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фурсівської сільської ради Київської області на рішення Господарського суду Київської області від 30.08.2018 у справі № 911/268/18 та призначено її розгляд на 24.10.2018.
Також, не погоджуючись з рішенням Господарського суду Київської області від 30.08.2018 у справі № 911/268/18 товариство з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство БілоцерківМАЗ (надалі-скаржник 2) звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило оскаржуване рішення скасувати повністю.
Вимоги та доводи апеляційної скарги ТОВ НВП БілоцерківМАЗ мотивовані порушенням місцевим господарським судом норм процесуально права, а саме ст.ст. 21, 231, 226, 278 Господарського процесуального кодексу України.
Указом Президента України Про ліквідацію апеляційних господарських судів та утворення апеляційних господарських судів в апеляційних округах № 454/2017 від 29.12.2017 ліквідовано Київський апеляційний господарський суд та утворено Північний апеляційний господарський суд в апеляційному окрузі, що включає Київську, Сумську, Черкаську, Чернігівську області та місто Київ.
Актом прийняття-передачі судової справи від 02.10.2018 справу № 911/268/18 передано до Північного апеляційного господарського суду.
18.10.2018 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від скаржник 2 (ТОВ НВП БілоцерківМАЗ) налішли доповнення до апеляційної скарги.
23.10.2018 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від позивача (Білоцерківської міської ради) надійшов відзив на апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство БілоцерківМАЗ, в якому останнє просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуваний судовий акт-без змін.
23.10.2018 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від позивача (Білоцерківської міської ради) надійшов відзив на апеляційну скаргу Фурсівької сільської ради Білоцерківського району Київської області, в якому останнє просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуваний судовий акт-без змін.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.10.2018 у справі № 911/268/18 прийнято апеляційні скарги Фурсівської сільської ради Київської області та товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство БілоцерківМАЗ на рішення Господарського суду Київської області від 30.08.2018 у справі № 911/268/18 до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя Разіна Т.І., судді: Скрипка І.М., Тищенко А.І.; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство БілоцерківМАЗ на рішення Господарського суду Київської області від 30.08.2018 у справі № 911/268/18; об`єднано апеляційні скарги Фурсівської сільської ради Київської області та товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство БілоцерківМАЗ на рішення Господарського суду Київської області від 30.08.2018 у справі № 911/268/18 в одне апеляційне провадження; розгляд апеляційних скарг Фурсівської сільської ради Київської області та товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство БілоцерківМАЗ на рішення Господарського суду Київської області від 30.08.2018 у справі № 911/268/18 призначено на 21.11.2018.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.11.2018 у справі № 911/268/18 відкладено розгляд апеляційних скарг Фурсівської сільської ради Київської області та товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство БілоцерківМАЗ на рішення Господарського суду Київської області від 30.08.2018 у справі № 911/268/18 на 19.12.2018.
11.12.2018 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від комунального підприємства Білоцерківської міської ради Білоцерківський вантажний авіаційний комплекс надійшов відзив на апеляційну скаргу Фурсівської сільської ради Білоцерківського району Київської області.
У відзиві на апеляційну скаргу третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача зазначає про необґрунтованість та безпідставність доводів, викладених у апеляційній скарзі Фурсівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, просить відмовити у її задоволенні, а оскаржуваний судовий акт залишити без змін.
12.12.2018 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документі Північного апеляційного господарського суду від Білоцерківської районної державної адміністрації Київської області надійшло клопотання, в якому відповідач 1 просила суд задовольнити апеляційну скаргу Фурсівської сільської ради Київської області на рішення Господарського суду Київської області від 30.08.2018 у справі № 911/268/18 в повному обсязі.
Крім того, відповідач 1 просив розглянути справу № 911/268/18 за відсутності представника Білоцерківської районної державної адміністрації Київської області.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.12.2018 у справі № 911/268/18 відкладено розгляд апеляційних скарг Фурсівської сільської ради Київської області та товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство БілоцерківМАЗ на рішення Господарського суду Київської області від 30.08.2018 у справі № 911/268/18 на 17.01.2019.
Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/243/19 від 17.01.2019 у зв`язку з перебуванням судді Скрипки І.М. у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 911/268/18.
Відповідно до витягу з протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 17.01.2019 для розгляду справи № 911/268/18 сформовано судову колегію у складі головуючий суддя Разіна Т.І., судді: Чорна Л.В., Тищенко А.І.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.01.2019 прийнто до свого провадження апеляційні скарги Фурсівської сільської ради Київської області та товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство БілоцерківМАЗ на рішення Господарського суду Київської області від 30.08.2018 у справі № 911/268/18 колегією суддів у складі: головуючого судді Разіної Т.І., суддів Чорної Л.В., Тищенко А.І. Розгляд апеляційних скарг призначено на 06.02.2019.
В судовому засіданні представник Фурсівської сільської ради Київської області ( скаржник 1) вимоги апеляційної скарги підтримав, з викладених у ній підстав та просив апеляційну скаргу адовольнити. Рішення Господарського суду Київської області від 30.08.2018 скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити. Також підтримав подану ТОВ НВП БілоцерківМАЗ апеляційну скаргу та просив її задовольнити.
Адвокат скаржника 2 (відповідача 2) та керівник ТОВ НВП БілоцерківМАЗ в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримали, з викладених у ній підстав та просили суд апеляційну скаргу задовольнити. Рішення Господарського суду Київської області від 30.08.2018 скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити. Також підтримали подану Фурсівською сільською ради Білоцерківського району Київської апеляційну скаргу та просили її задовольнити.
У судовому засіданні представники позивача доводи апеляційних скарг заперечували, з підстав викладених у відзивах на апеляційні скарги та просили апеляційні скарги залишити без задоволення, а оскаржуваний судовий акт без змін.
Відповідач 1 в судове засідання не з`явився,проте подав клопотання про розгляд справи без участі представника Білоцерківської районної державної адміністрації Київської області.
Представники третіх осіб 1, 2, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача в судове засідання не з`явилися про поважні причини не явки суд не повідомили.
Будь-яких заяв чи клопотань через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів (канцелярію) від третіх осіб 1, 2, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача до суду не надходило.
Відповідно до ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України (надалі-ГПК України) неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Пунктом 2 ч. 1 ст. 42 ГПК України визначено, що учасники справи мають право, зокрема, брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом.
Оскільки явка представників сторін в судове засідання не була визнана обов`язковою, зважаючи на наявні в матеріалах справи докази належного повідомлення представників сторін про місце (рекомендовані поштові повернення), дату і час судового розгляду, а також враховуючи те, що судочинство здійснюється, зокрема, на засадах рівності та змагальності сторін і учасники судового провадження на власний розсуд користуються наданими ним процесуальними правами, зокрема, правом на участь у судовому засіданні, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість здійснення розгляду даної справи у відсутності представника відповідача 1 та третіх осіб 1, 2, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача за наявними у справі матеріалами.
Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, заслухавши пояснення учасників процесу, обговоривши доводи апеляційних скарг та письмових пояснень, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового акту, дійшов до висновку про те, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції не підлягає зміні чи скасуванню, виходячи з наступних підстав.
Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Статтею 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господрьким судом, що розпорядженням Кабінету Міністрів України від 27.10.1999 № 1135-р було прийнято пропозицію Міноборони та Білоцерківської міської ради, погоджену з Київською облдержадміністрацією, Мінекономіки, Мінфіном, Фондом державного майна та Держкомстатом, про передачу майна державного підприємства Білоцерківський авіаційний завод, що перебуває у сфері управління Міноборони, з державної власності у власність територіальної громади м. Біла Церква згідно з додатком із збереженням основного профілю діяльності зазначеного підприємства (т.1 а.с .46).
Відповідно до згаданого додатку передається із сфери управління Міноборони у власність територіальної громади м. Біла Церква цілісний майновий комплекс ДП БАРЗ (м. Біла Церква, вул. Гайок, 4) разом із житловим фондом та інженерною інфраструктурою.
З метою виконання зазначеного розпорядження Кабінету Міністрів України, 27.10.1999 виконавчим комітетом Міської ради було прийнято рішення № 315 Про передачу майна ДП БАРЗ у комунальну власність територіальної громади м. Біла Церква було створено комісію по прийманню відповідного майнового комплексу.
Результати визначено оформити актом прийому-передачі (т.1 а.с.90).
Як вбачається з матеріалів справи, рішенням виконавчого комітету Міської ради від 01.12.1999 № 360 та заступником Міністра оборони України командувачем Військово-Повітряних Сил України 29.11.1999 затверджено акт приймання-передачі частини майна аеродромного комплексу до власності територіальної громади м. Біла Церква та акт прийому-передачі майнового комплексу ДП БАРЗ і шести літаків ІЛ-76МД, що перебувають у сфері управління Міністерства оборони України, у власність територіальної громади м. Біла Церква, за яким командир військової частини А-2316 здав відповідне майно до власності територіальної громади м. Біла Церква.
Зазначене майно рішенням Ради від 27.04.2000 № 66 було передано на баланс КП БАРЗ (т. 2. а.с. 6-32, 33-34).
07.12.1999 Радою було прийнято рішення № 50 Про передачу майна державного підприємства Білоцерківський авіаційний завод до комунальної власності, відповідно до якого до комунальної власності прийнято, зокрема, цілісний майновий комплекс ДП БАРЗ (м. Біла Церква, вул. Гайок,4) разом з житловим фондом та інженерною інфраструктурою (т.1 а.с. 91).
Так, зі змісту акту інвентаризації земель Міністерства оборони України на 01.01.2001, що знаходиться в користуванні військової частини А-2316 м. Біла Церква вбачається, що землекористування військовою частиною складається з трьох ділянок, розміщених на території Фурсівської та Дроздівської сільських Рад народних депутатів. Державний акт на право користування землею у військової частини А-2316 відсутній (т.2 а.с. 36-38)
Згідно до свідоцтва про право власності від 24.12.2002, виданого ТОВ НВП БілоцерківМАЗ на підставі рішення Міської ради № 428 (т.2 а.с.90-91, 93), відповідачу на праві власності належать нежитлові будівлі згідно з додатком, які розташовані за адресою м. Біла Церква, вул. Гайок, 4а, а саме: будівля електростанції, літ. А 619,3кв.м.; цех № 41, літ.Г 3 434,05кв.м.; цех по ремонту великогабаритного обладнання, літ.З - 494,0кв.м.; цех № 44, літ.М - 796,5кв.м.; частина будівель гарячого цеху, літ.О - 94,5кв.м.; арочне укриття, літ.Т-8 - 245,7кв.м.; сховище балонів ВМТЗ, літ.Т-9 - 79,8кв.м.; укриття № 1, літ.Т-1 - 161,3кв.м.; укриття № 2, літ.Т - 161,3кв.м.; склад ВМТЗ № 1, літ.Т-2 - 164,0кв.м.; склад ВМТЗ № 2, літ.Т-3 - 164,0кв.м.; заглиблене укриття БЗ-148-С6Б, літ.Т-4 - 164,0кв.м.; об`єкт арочний БЗ-148-С/7А, літ.Т-6 - 162,7кв.м.; будівля побутова ВМТЗ, літ.Я - 383,3кв.м.
Доказів протилежного позивачем суду надано не було.
Рішенням виконавчого комітету Міської ради від 27.06.2003 Про затвердження нумерації будинків, зокрема, присвоєно поштову адресу нежитловим спорудам КП БВАК - Гайок, 4а ( т.1 а.с. 92).
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, що висновком КП БВАК, який датований квітнем 2003 року, надано згоду ТОВ НВП БілоцерківМАЗ» на передачу земельної ділянки в оренду з правом викупу в межах Фурсівської сільради під не житлові приміщення для розміщення виробничої бази, загальною площею 4,4419га (т.2 а.с. 83).
У свою чергу, висновками, які датовані березнем, травнем 2003 року, Білоцерківським районним відділом земельних ресурсів, Фурсівською сільрадою та Відділом архітектури та містобудування (т. 2 а.с. 84-86) погоджено технічну документацію з укладення договору оренди земельної ділянки з правом викупу ТОВ НВП БілоцерківМАЗ під нежитлові приміщення для розміщення виробничої бази в межах Фурсівської сільради Білоцерківського району загальною площею 4,4419га забудовані землі (землі промисловості), за рахунок земель КП БВАК, без зміни цільового використання (код ділянки 1.10.5).
Розпорядженням Білоцерківської РДА від 09.09.2003 № 260, зокрема, затверджено технічну документацію, розроблену Київським регіональним центром державного земельного кадастру, щодо передачі в оренду земельної ділянки ТОВ НВП БілоцерківМАЗ під розміщення виробничої бази за рахунок земель Білоцерківської КЕЧ в межах Фурсівської сільради, за адресою м. Біла Церква, Гайок, 4а.
Крім того, було вилучено із земель Білоцерківської КЕЧ в межах Фурсівської сільради земельну ділянку площею 4,4419га забудованих земель і передано її в оренду (строком на 49 років) з правом викупу ТОВ НВП БілоцерківМАЗ під розміщення виробничої бази в межах Фурсівської сільради за адресою м. Біла Церква, Гайок, 4а (т.2 а.с. 87).
26.03.2004 Білоцерківською РДА було прийнято розпорядження № 104 Про продаж земельної ділянки несільськогосподарського призначення, відповідно до якого було затверджено вартісну оцінку земельної ділянки несільськогосподарського призначення площею 4,4419га, яка знаходиться на землях Фурсівської сільради (м. Біла Церква, вул. Гайок, 4), відповідно до звіту про її експертну оцінку, в загальній сумі 780 886,02 грн., яку дозволено продавати ТОВ НВП БілоцерківМАЗ, що знаходиться в Київській області м. Біла Церква, Гайок,4. Оплату вартості земельної ділянки здійснено із розстроченням платежу протягом 10 банківських днів з дня реєстрації договору купівлі-продажу земельної ділянки (т.1 а.с. 63).
Так, на виконання вказаного розпорядження, 02.04.2004 Білоцерківською РДА в особі заступника голови Білоуса С.Я. (продавець) та ТОВ НВП БілоцерківМАЗ в особі Короля А.П., який діє на підставі протоколу №5 зборів засновників від 02.12.2002 (покупець), був підписаний договір купівлі-продажу земельної ділянки несільськогосподарського призначення (далі-договір, т.1 а.с. 64-65, а.с. 157-158).
За умовами до п.1.1 договору продавець передає за плату, а покупець приймає у власність і оплачує земельну ділянку несільськогосподарського призначення, що знаходиться на території Фурсівської сільської ради Білоцерківського району Київської області за адресою: м. Біла Церква, вул.Гайок,4, загальною площею 4,4419га.
Земельна ділянка, зазначена у п.1.1, продається під існуючою виробничою базою ( п. 1, 2 договору).
У п. п. 2.2, 2.3 договору сторони погодили, що сума сплачується покупцем у такому порядку: перший платіж у розмірі 260 295,34грн перераховується покупцем на рахунок продавця протягом 30 банківських днів з моменту набуття чинності цього договору. Наступні платежі здійснюються покупцем шляхом перерахування коштів на рахунок продавця до 30.03.2009. Покупець вправі достроково оплатити вартість придбаної земельної ділянки.
Продавець гарантує, що земельна ділянка, яка є предметом цього Договору, входить до категорії земель, що можуть бути приватизовані згідно законодавства України, вільна від будь-яких майнових прав і претензій третіх осіб, про які на момент підписання цього договору продавець чи покупець не міг не знати, не знаходиться під арештом і судових справ на неї нема ( п. 5. 1. договору)
У п. 6.1. договору встановлено, що обов`язок продавця передати земельну ділянку покупцю вважається виконаним і право власності на земельну ділянку переходить до покупця після повної сплати вартості даної земельної ділянки відповідно до розділу 2 цього договору, одержання покупцем державного акта на право власності на землю (реєстрації договору у Білоцерківському районному відділі земельних ресурсів) та після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).
Цей договір і документи про сплату вартості землі є підставою для відведення земельної ділянки в натурі (на місцевості) і видачі державного акта на право приватної власності на землю (п.11.3 договору).
Цей договір, відповідно до п.11.2, підлягає реєстрації у Білоцерківському районному відділі земельних ресурсів після чого набуває чинності.
З матеріалів справи вбачається, що 02.04.2004 вказаний договір був посвідчений приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Шелудченко О.В. за № 327 та 04.04.2004 за № 18 зареєстрований у Білоцерківському районному відділі земельних ресурсів, про що у книзі записів державної реєстрації договорів купівлі-продажу земельних ділянок несільськогосподарського призначення вчинений відповідний запис.
Рішенням Білоцерківської РДА від 12.07.2004 № 234 були внесені зміни до розпорядження голови Білоцерківської РДА від 26.03.2004 № 104 шляхом викладення п. 2 договору у новій редакції: Оплату вартості земельної ділянки здійснити з розстроченням платежу на 10 років з дня державної реєстрації додаткової угоди до договору купівлі-продажу земельної ділянки несільськогосподарського призначення від 02.04.2004. Першій платіж здійснити через два роки після державної реєстрації цього додатку до зазначеного договору. Всі послідуючі платежі здійснювати щорічно в рівних частках. До моменту здійснення першого нового платежу, ТОВ НВП БілоцерківМАЗ проводить платежі за користування земельною ділянкою в строки та розмірах згідно договору оренди земельної ділянки від 18.09.2003 року (т.2 а.с.80).
На підставі зазначеного рішення 15.07.2004 Білоцерківською РДА та ТОВ НВП БілоцерківМАЗ були підписані зміни та доповнення до договору (т.1 а.с.66, 158), які 15.07.2004 посвідчені приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Шелудченко О.В. за № 327 та 20.07.2004 за № 18/а зареєстровані у Білоцерківському районному відділі земельних ресурсів, про що у книзі записів державної реєстрації договорів купівлі-продажу земельних ділянок несільськогосподарського призначення вчинений відповідний запис.
Рішенням Білоцерківської РДА від 06.10.2006 № 383 були внесені зміни до п.1 та п.2 розпорядження голови Білоцерківської РДА від 26.03.2004 №104, а саме, прийнято рішення викласти їх у наступній редакції:
п.1. Затвердити вартісну оцінку земельної ділянки несільськогосподарського призначення площею 4,4419га, яка знаходиться на землях Фурсівської сільської ради (м. Біла Церква, вул. Гайок, 4а), відповідно до звіту про її експертну оцінку, в загальній сумі 650 738,35грн (без ПДВ), яку дозволено продати ТОВ НВП БілоцерківМАЗ, що знаходиться в Київській області м.Біла Церква, Гайок,4 (т.2 а.с.81)
п. 2. Залишок вартості земельної ділянки в сумі 390 443,01гр (без ПДВ) сплатити рівними частинами протягом 10 років по 39 044,30грн (без ПДВ) щорічно до 31 грудня на розрахунковий рахунок Фурсівської сільської ради.
Доказів внесення відповідних змін до договору та реєстрація їх в установленому законом порядку, учасниками справи суду надано не було.
Місцевим господарським судом встановлено та вбачається із змісту дублікату свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 02.02.2007 та з витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 13.02.2009 вбачається, що власником нежитлової будівлі, літ. Т-10 площею 556,5кв.м, Т-11 площею 637,2кв.м. за адресою Київська область, м. Біла Церква, Гайок, 4а є територіальна громада м. Біла Церква в особі Білоцерківської міської ради (т.1 а.с.84, 196).
Із змісту дублікату свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 20.05.2008 та з витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 03.02.2009 вбачається, що власником комплексу, нежитлових будівель, зокрема, літ. ЗО-1 площею 59,1кв.м є територіальна громада м. Біла Церква в особі Білоцерківської міської ради (т.1 а.с.85-86, 197).
29.05.2007 відповідачу було виданий державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 588347, відповідно до якого останній є власником земельної ділянки площею 4,4419га у межах згідно з планом. Земельна ділянка розташована: Київська область Білоцерківський район Фурсівська сільська рада м. Біла Церква, вул. Гайок 4а. Цільове призначення земельної ділянки: для обслуговування існуючої виробничої бази (т.1 а.с.159).
25.05.2017 Міською радою було прийнято рішення № 923-32-VII про проведення інвентаризації території м. Біла Церква (т.1 а.с.50), у зв`язку з чим було укладено договір про виконання робіт із землеустрою від 22.09.2017 № 165 (т.1 а.с.51-60).
Як зазначив позивач, та зазначене не було спростовано відповідачами, інвентаризація на час розгляду даного спору триває.
Комунальне підприємство Білоцерківської міської ради Білоцерківський вантажний авіаційний комплекс» у своєму листі від 23.01.2018 № 16/02/вих./2017 (т.1 а.с.61) вказує, що станом на 02.04.2004, на земельній ділянці за кадастровим номером :01:001:0017 площею 4,4419га були розташовані належні Міській раді нежитлові будівлі та споруди, а також дороги і бетонні майданчики:
трансформаторна підстанція ТП-1 (ТП-273), загальною площею 59,1кв.м., інв.№ 25, літера БТІ ЗО-1, № на генплані 30;
склад загальною площею 556,5кв.м., інв.№ 32, літера БТІ Т-10, № на генплані 6;
склад № 39 загальною площею 637,2кв.м., інв.№ 45, літера БТІ Т-11, № на генплані 39;
бетонні майданчики у корпусів, інв.№ 226;
бетонна автодорога біля центральних воріт, інв.№ 212;
замощення асфальто-бетонне на ПММ, інв.№ 211. Зазначена обставина відповідачами та третьою особою-3 не заперечується та належними і допустимими доказами не спростована.
У свою чергу, ГУ Держгеокадастру звернувся із клопотанням від 26.05.2017 № 432/91-17 до прокуратури Київської області про вжиття заходів прокурорського реагування (т.1 а.с.47-48), який листом від 20.06.2017 № 33-5000вих-17 направив за належністю Білоцерківському міському голові, у зв`язку із відсутністю повноважень прокурора представляти інтереси комунальних підприємств у судах (т.1 а.с.49)
Як вбачається із змісту листа ГУ Держгеокадастру у Київській області від 23.02.2018 № 95/121-18, що земельна ділянка з кадастровим номером :01:001:0017 була поділена, після чого сформовано дві земельні ділянки з кадастровими номерами :01:001:0007 площею 0,1133га та :01:001:0260 площею 4,3286га (т.2 а.с.79).
Фурсівська сільська рада Київської від своєму листі від 06.03.2018 №184/02-14 повідомляє, що станом на 01.03.2004 розпорядження спірною земельної ділянкою згідно ст. 122 Земельного кодексу України належало до районних державних адміністрацій та входило до загальної площі земель, що передавались протоколом №8 від 13.10.2005 (т.2 а.с.100).
Із змісту листа Квартирно-експлуатаційного відділу м. Біла Церква від 12.03.2018 № 2/104 вбачається, що спірна земельна ділянка входила до складу земельної ділянки загальною площею 330,00га, яка була вилучена зі складу земель Міністерства оборони України військового містечка № 50 Гайок згідно рішення Міністерства оборони України від 14.10.2005 № 11938/з, яким затверджено протокол № 8 засідання постійно діючої комісії Міноборони, а також згідно розпорядження Білоцерківської РДА від 07.07.2006 № 251 та передана до земель запасу Білоцерківського району. Земельна ділянка площею 330,00га належала квартирно-експлуатаційному відділу м. Біла Церква на праві постійного користування відповідно до державного акту від 25.11.1977, входила до категорії земель землі оборони, держаної форми власності. Після вилучення була знята Білоцерківським районним відділом земельних ресурсів з обліку земель Міноборони (т.2 а.с.101).
Проте, документи, які згадуються у зазначеному листі учасниками справи суду надано не було.
Водночас, відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 74 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.
Так, зазначені у листі Квартирно-експлуатаційного відділу м. Біла Церква від 12.03.2018 № 2/104 обставини підтверджуються рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19.01.2017 (т.1 а.с.160-179), яке залишено у силі ухвалою Апеляційного суду Київської області від 29.03.2017 та постановою Верховного Суду від 20.06.2018, у справі № 357/9939/15-ц учасником якої була Фурсівська сільрада (третя особа, яка не заявляє самостійних вимог).
Місцевим господарським судом під час розгляду справи встановлено, що рішенням Міністра оборони України від 14.10.2005 № 11938/з було затверджено протокол від 11.10.2005 № 8 засідання постійно діючої комісії Міністерства оборони України з питань використання цілісних майнових комплексів, іншого нерухомого військового майна та земель оборони, які вивільняються в ході реформування Збройних Сил України, яким погоджено пропозиції, подані Головним квартирно-експлуатаційним управлінням Збройних Сил України та Департаментом охорони здоров`я Міністерства оборони України, щодо припинення права користування земельними ділянками, потреба у використанні яких відпала, та передання до комунальної власності територіальних громад військових містечок та земельних ділянок, у тому числі земельної ділянки площею 330га військового містечка № 50 села Фурси Білоцерківського району Київської області, на якій знаходиться цілісний майновий комплекс державного підприємства Міністерства оборони України Білоцерківський авіаційний завод, що переданий до комунальної власності. Як зазначено у рішенні суду, земельна ділянка підлягає передачі до земель запасу Фурсівської сільради.
У подальшому розпорядженням Білоцерківської РДА від 07.07.2006 № 251 Про передачу земельних ділянок до складу земель запасу вилучено із землекористування Білоцерківської КЕЧ району земельну ділянку площею 330га, в тому числі під житловою забудовою - 32,0 га, землями промисловості - 152,3943 га, сіножатями - 143,2057 га, іншими землями - 2,4 га в межах Фурсівської сільради і передано її до земель запасу Фурсівської сільради.
Доказів, які спростовують викладені у рішенні суду обставини учасниками справи, які не брали участь у відповідній справі, суду надано не було.
Місцевий господарський суд позов задовольнив частково, визнавши вимоги позивача в частині визнання недійсним та скасування розпорядження Білоцерківської РДА № 104 від 26.03.2004 Про продаж земельних ділянок несільськогосподарського призначення, визанання недійсним та скасування договору купівлі-продажу земельної ділянки несільськогосподарського призначення від 02.04.2004, посвідченого приватним нотаріусом Білоцерківського місткого нотаріального округу Шелудченко О.В. за реєстром № 327 та визнання недійсним та скасування Державного акт на право власності на земельну ділянку для обслуговування існуючої виробничої бази серії ЯЕ № 588347, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 04 від 27.05.2007, виданого товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство БілоцерківМАЗ доведеними та нормативно обґрунтованими. В іншій частині позовних вимог суд першої інстанції відмовив у зв`язку з їх недовченістю та необґрунтованістю.
Суд апеляційної інстанції погоджується із таким висновком місцевого господарського суду, виходячи з наступних підстав.
Положеннями ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що організацію, повноваження та порядок діяльності місцевих державних адміністрацій, визначає Закон України Про місцеві державні адміністрації від 09.04.1999 № 586-XIV (у редакції від 27.02.2004).
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 21 зазначеного Закону, місцева державна адміністрація, розпоряджається землями державної власності відповідно до закону.
Земельні відносини регулюються Конституцією України, ЗК України, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами (ч. 1 ст. 3 Земельного кодексу України, у редакції від 01.01.2004).
Положеннями ст. 17 Земельного кодексу України ( надалі-ЗК України) передбачено, що до повноважень місцевих державних адміністрацій у галузі земельних відносин належить, зокрема, розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом.
Право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності (ч.1-3 ст.78 ЗК України).
Приписами ст. 80 ЗК України встановлено, що суб`єктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності; держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності
Згідно з ч.1-2, 4 ст. 83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об`єкти комунальної власності.
Територіальні громади набувають землю у комунальну власність у разі, зокрема, передачі їм земель державної власності, виникнення інших підстав, передбачених законом.
Як вже зазначалось вище, розпорядженням Кабінету Міністрів України від 27.10.1999 № 1135-р було прийнято пропозицію Міноборони та Білоцерківської міської ради про передачу майна ДП БАРЗ з державної власності у власність територіальної громади м. Біла Церква, зокрема, цілісний майновий комплекс ДП БАРЗ (м. Біла Церква, вул. Гайок, 4) разом із житловим фондом та інженерною інфраструктурою.
Беручи до уваги положення ч.1 ст.4 Закону України Про оренду державного та комунального майна від 10.04.1992 № 2269- XII (у редакції від 07.02.2002), які містять визначення цілісний майновий комплекс, то цілісним майновим комплексом є господарським об`єктом з завершеним циклом виробництва продукції (робіт, послуг) з наданою йому земельною ділянкою, на якій він розміщений, автономними інженерними комунікаціями, системою енергопостачання.
Відповідно до ст. 30 ЗК України (у редакції від 06.04.1999) при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об`єктами переходить у розмірах, передбачених ст. 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення.
При передачі підприємствами, установами і організаціями будівель та споруд іншим підприємствам, установам і організаціям разом з цими об`єктами до них переходить право користування земельною ділянкою, на якій знаходяться зазначені будівлі та споруди.
Аналізуючи вище зазначене, місцевий господарський суд правомірно зауважив, що у комунальну власність (у користування територіальної громади) було передано і земельна(і) ділянка(и), на яких розміщений цілісний майновий комплекс ДП БАРЗ.
Суд апеляційної інстанції встановивши, що у матеріалах справи відсутній опис цілісного майнового комплексу із переліком усіх об`єктів, які входили до нього, погоджується із судом першої інстанції про не можливість встановити, які саме земельні ділянки були передані у комунальну власність (у користування територіальної громади).
В той час, як надані позивачем докази, зокрема, акти прийому-передачі вказують лише на часткове отримання позивачем державного майна, яке перебувало у сфері управління Міністерства оборони України.
Доказів протилежного позивачем не надано і до суду апеляційної інстанції.
Місцевим господарським судом так і судом апеляційної інстанції, що змісту свідоцтв про реєстрацію права власності від 02.02.2007, 20.05.2008 вбачається, що підставою для реєстрації права власності об`єктів комунальної власності (трансформаторна підстанція ТП-1 (ТП-273), літ.БТІ ЗО-1; склад, літ.БТІ Т-10; склад № 39, літ. БТІ Т-11) є рішення виконкому Міської ради від 07.12.1999 № 50, а також рішення від 26.03.2002 № 136, від 17.03.2000 № 50.
До того ж, в матеріалах справи наявні висновки Білоцерківського районного відділу земельних ресурсів, Фурсівської сільради, Відділ архітектури та містобудування та КП БВАК із змісту яких вбачається, що спірна земельна ділянка загальною площею 4,4419га у 2003 році надавалась в оренду відповідачу-2 саме за рахунок земель КП БВАК, цілісний майновий комплекс якого був переданий до комунальної власності, а не земель запасу як зазначає Фурсівська сільська рада Київської області.
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що частина земельної ділянки, на якій знаходиться майно комунальної власності, належить на праві власності або користуванні саме територіальній громаді м. Біла Церква в особі Міської ради.
Разом з тим, судом місцевим господарським судом було правомірно відхилено посилання Фурсівської сільради на положення Закону України Про правовий режим майна у Збройних Силах України від 29.08.2002 № 1282 чи на інші нормативно-правові акти чи документи, які були прийнятті чи складенні після прийняття відповідного розпорядження Кабінетом Міністрів України, оскільки відповідний цілісний майновий комплекс передавався у комунальну власність у 1999 році, тобто, до прийняття відповідних законів, проектів тощо.
Крім того, як зазначалось у розпорядженні Білоцерківсьокї РДА від 09.09.2003 № 260, останнім було вилучено із земель Білоцерківської КЕЧ в межах Фурсківської сільської ради Київської області спірну земельну ділянку та передано її в оренду з подальшим правом її викупу.
Згідно зі ст.ст. 73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Однак, жодного доказу, які б вказували на право у 2003-2004 роках Білоцерківською РДА самостійно вилучати та розпоряджатися спірною земельною ділянкою відповідно до ЗК України, Закону України Про оборону України та Порядку вилучення і передачі військового майна Збройних Сил, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.08.2002 № 1282, ані відповідачами, ані Фурсівською сільрадою суду надано не було.
Також, відповідачами не надано суду доказів припинення права Квартирно-експлуатаційного відділу міста Біла Церква постійного користування земельною ділянкою, яка була надана останньому відповідно до державного акта землекористування від 25.11.1977, виданого виконавчим комітетом Білоцерківськї районної, міської ради депутатів, або докази вилучення зазначеної земельної ділянки у землекористувача, яка була продана за оскаржуваним розпорядженням Білоцерківської РДА від 26.03.2004.
Доказів протилежного не надано ані відповідачами, ані Фурсівською сільською радою Київської області до суду апеляційної інстанції.
Стосовно посилання, зокрема, Фурсівської сільської ради Київської області у листі від 06.03.2018 № 184/02-14 на протокол засідання постійно діючої комісії Міністерства оборони України від 11.10.2005 № 8 та відповідно розпорядження Білоцеркіської РДА від 07.07.2006 № 251 Про передачу земельних ділянок до складу земель запасу судом до уваги не приймається, оскільки зазначені акти були прийняті відповідними органами після прийняття відповідачем-1 оскаржуваного розпорядження та, у свою чергу, взагалі не були надані на дослідження суду, у зв`язку з чим суд не має можливості встановити, які саме землі і на яких умовах були передані до земель запасу Фурсівської сільської ради Київської ради.
Відтак, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що приймаючи оскаржуване розпорядження Білоцерківська РДА безпідставно розпорядилась та передала у власність ТОВ НВП БілоцерківМАЗ земельну ділянку загальною площею 4,419 га, розташована за адресою: м. Біла Церква, вул. Гайок, № 4-а, на якій, у свою чергу також заходиться майно комунальної власності, чим порушила права позивача стосовно володіння і користування вказаною земельною ділянкою.
Відповідно до ст. 155 ЗК України, у разі видання органом виконавчої влади акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.
У відповідності до ст. 43 Закону України Про місцеві державні адміністрації, акти місцевих державних адміністрацій, що суперечать Конституції України, законам України, рішенням Конституційного Суду України, актам Президента України та постановам Верховної Ради України, прийнятим відповідно до Конституції та законів України, актам Кабінету Міністрів України або інтересам територіальних громад чи окремих громадян, можуть бути оскаржені до органу виконавчої влади вищого рівня або до суду.
Розпорядження голів місцевих державних адміністрацій, акти інших посадових осіб, які призначаються ними, можуть бути оскаржені в судовому порядку відповідно до закону (ст. 50 Закону України Про місцеві державні адміністрації).
Відповідно до ч. 1 ст. 21 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.
Таким чином місцевий господарський суд дійшов правомірного та обґрунтованого висновку про те, що дії Білоцерківської РДА з прийняття оскаржуваного розпорядження суперечать зазначеним приписам законодавства, а також порушують права позивача, як землекористувача частини цієї ділянки.
Відтак, вимога про визнання недійсним оскаржуваного розпорядження Білоцерківської РДА є доведеною, обґрунтованою, відповідачами не спростованою, та, відповідно такою, що підлягає задоволенню.
З огляду на встановлені обставини справи, укладання Білоцерківською РДА та ТОВ НВП БілоцерківМАЗ спірного договору купівлі-продажу земельної ділянки несільськогосподарського призначення від 26.03.2004 відбулось без наявності відповідного рішення органу, до компетенції якого віднесені повноваження щодо розпорядження вищезазначеною земельною ділянкою.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Згідно з ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3,5,6 ст. 203 цього Кодексу.
З наведеного випливає, що при вирішенні спорів про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.
Як вірно було встановлено місцевим господарським судом, що спірний договір укладений всупереч приписам вищезазначеного законодавства, за відсутності рішення компетентного органу та на підставі оскаржуваного розпорядження Білоцерківської РДА до повноважень і компетенції якої не належить вирішення питань щодо розпорядження вищезазначеною земельною ділянкою.
Відтак, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що визнанню судом недійсними на підставі ч. 1 ст. 203 та ч. 1 ст. 215 Цивільний кодекс України.
Оскільки судом першої інстанції судом першої інстанції визнано недійсним опорюване розпорядження РДА, то наявні підстави для задоволення похідних вимог, а саме визнання недійсним та скасування Державний акту на право власності на земельну ділянку для обслуговування існуючої виробничої бази серії ЯЕ №588347, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 04 від 27.05.2007, виданого ТОВ НВП БілоцерківМАЗ.
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вимоги позивача про скасування державної реєстрації не підлягаєють задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав регулює Закон України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень від 01.07.2004 №№ 1952-IV (далі Закон №1952-IV, у редакції на час звернення із відповідною вимогою до суду).
Згідно з ч.2 ст. 26 Закон №1952-IV, у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому пп. а п. 2 ч.6 ст. 37 цього Закону. до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.
У разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 1 січня 2013 року, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується.
У свою чергу, відповідно до ст. 6 Закону №1952-IV, організаційну систему державної реєстрації прав становлять: 1) Міністерство юстиції України та його територіальні органи; 2) суб`єкти державної реєстрації прав: виконавчі органи сільських, селищних та міських рад, Київська, Севастопольська міські, районні, районні у містах Києві та Севастополі державні адміністрації; акредитовані суб`єкти; 3) державні реєстратори прав на нерухоме майно.
Із змісту ст. 12 Закону України Про адміністративні послуги, від 06.09.2012 № 5203-VI вбачається, що центри надання адміністративних послуг утворюються при, зокрема, виконавчому органі міської ради міста обласного, республіканського Автономної Республіки Крим значення
Як вірно було зазначено місцевим господарським судом, що м.Біла Церква є містом обласного значення, то безпосереднє внесення запису про скасування державної реєстрацію прав на підставі рішення суду може здійснити і Центр надання адміністративних послуг Білоцерківської міської ради.
Стосовно доводів скаржників 1 в обґрунтування підстав скасування судового рішення про порушення місцевим господарським судом приписів ст.ст. 261, 267 Цивільного кодексу України суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Положеннями ст. 256 Цивільного кодексу України визначено позовну давність визначено як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки ( ст. 257 Цивільного кодексу України).
Згідно з ч .2 ст. 267 Цивільного кодексу України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності.
При цьому встановлення початкового моменту перебігу позовної давності має важливе значення, оскільки від нього залежить і застосування норм матеріального права, і правила обчислення позовної давності, і захист порушеного права.
Визначення початку відліку позовної давності наведено у ст. 261 Цивільного кодексу України, зокрема, відповідно до ч.1 цієї статті, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Таким чином, для визначення моменту виникнення права на позов важливим є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) моменти.
При цьому норма ч.1 ст. 261 Цивільного кодексу України містить презумпцію обізнаності особи про стан своїх суб`єктивних прав, отже, обов`язок доведення терміну, з якого особі стало (могло стати) відомо про порушення права, покладається на позивача.
Як зазначає позивач, про факт порушення відповідачем вимог закону, йому стало відомо після отримання ухвали Господарського суду Київської області від 06.12.2017 у справі 911/3642/17 за позовом ТОВ НВП БілоцерківМАЗ до Білоцерківської міської ради про визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно та визнання права власності. Вказує, що на даний час КП БМР БВАК безперешкодно використовує комунальне майно, і жодного разу як до позивача так і до третьої особи-1, яка є балансоутримувачем зазначеного майна, відповідач-2 із тим чи іншим питанням не звертався (укладення відповідного договору, повідомлення щодо зміни власника тощо). Крім того, зазначає, що Міська рада не була стороною спірного правочину, а тому не знала та не могла знати про порушення прав територіальної громади м. Біла Церква.
В ході розгляду справи, місцевим господарським судом встановлено, що у 1999 році до комунальної власності було передано цілісний майновий комплекс ДП БАРЗ.
24.12.2002 відповідчем-2 було оформлено право власності на відповідне нерухоме майно, яке також знаходилось за адресою м.Біла Церква, вул.Гайок, 4а. Отже, на спірній земельній ділянці на час її відчуження, знаходилось майно як позивача та і відповідача-2.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що спірне рішення відповідачем-1 було прийнято 26.03.2004, проте до останнього неодноразово вносились зміни, в частині надання розстрочки (на 10 років) на здійснення оплати за земельну ділянку, що в свою чергу вливало на час переходу права власності земельної до відповідача-2.
Так, із змісту державного акту на право власності на спірну земельну ділянку вбачається, що останній виданий ТОВ НВР БілоцерківМАЗ 29.05.2007.
Проте, як вірно було зазначено судом першої інстанції, що доказів здійснення повної оплати за договором, відповідачами суду надано не було, у зв`язку з чим суд не має можливості встановити виконання відповідачем-2 умови, визначених у п. 6.1 договору.
Крім того, доказів звернення до позивача, після отримання відповідного державного акту з метою урегулювання та оформлення відповідних земельних відносин, у встановленому законом порядку відповідач-2 суду не надав.
До того ж під час судового засідання, як Фурсівською сільрадою так і відповідачем-2 зазначалось, що останнім у встановленому законом порядку починаючи з 2007 року сплачувався відповідний податок на землю, проте відповідних дій щодо відшкодування зазначених витрат відповідачем-2 суду надано також не було. Крім того, як зазначив позивач та, у свою чергу не було спростовано відповідачем-2, на даний час КП БМР БВАК безперешкодно використовує комунальне майно, яке відповідно до зазначеного державного акту тривалий час перебуває у власності відповідача-2.
Аналізуючи зазначені обставини, суд вважає, що у діях відповідача-2 наявні ознаки приховування, зокрема, від Міської ради, наявності у нього права власності, а саме, на частину земельної ділянки на якій розміщене комунальне майно.
Посилання відповідача-2 на положення Закону України Про доступ до публічної інформації, а саме, на ст.10-1, суд вважає недоречним, оскільки закон був прийнятий 13.01.2011, а спірне розпорядження було прийнято 26.03.2004.
Щодо наявних у матеріалах справи документів, які вказують на участь КП БВАК у діяльності ТОВ НВП БілоцерківМАЗ та внесення відповідного майна до статутного фонду останнього, то суду зазначає наступне.
Так, рішенням 20-ї сесії Міської ради від 14.01.2002 № 189, було погоджено входження КП БВАК до складу засновників господарських товариств, спільних підприємств із внесенням до статутних фондів господарських товариств, спільних підприємств майно, необхідне для здійснення статутної діяльності, що знаходиться на балансі КП БВАК та є власністю територіальної громади міста в обмін на корпоративні права (т.2 а.с. 88).
Із змісту протоколу загальних зборів учасників ТОВ НВП БілоцерківМАЗ від 28.11.2002 №4 та акту-прийому передачі вбачається, що КП БВАК був учасником зазначеного товариства, у зв`язку з чим до статутного фонду було передано відповідне майно (рухоме та нерухоме). На час розгляду даного спору, третя особа-1 не є учасником зазначеного товариства, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 09.02.2018 (т.1 а.ч.128-129).
Доказів того, чи була третя особа-1 учасником ТОВ НВП БілоцерківМАЗ на час відчуження спірної земельної ділянки та чи була обізнана про це, учасниками справи суду надано не було.
Водночас, відповідачами також не було надано жодного доказу на підставі яких суд міг встановити обставини, які вказували б на обізнаність саме Міської ради та КП БВАК як учасника товариства, про відчуження спірної земельної ділянки у межах строку встановлено ст. 257 Цивільного кодексу України.
Наявні у матеріалах справи відповідні висновки про надання згоди судом до уваги не приймаються, оскільки зазначена згода надавалась на передачу земельної ділянки саме в оренду з правом викупу та без урахуванням наявності комунального майна, розміщеного на частині спірної земельної ділянки.
Враховуючи вищевикладене суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що початок перебігу позовної давності починається з моменту, коли Міська рада дізналася про порушення свого права, а саме - з дня отримання листа прокурора від 20.06.2017 про виявлені порушення земельного законодавства.
У зв`язку із зазначеним, апеляційної інстанції вважає, що позивачем дотриманий строк, визначений ст. 257 Цивільного кодексу України.
Стосовно доводів скаржника 2 про те, що вимоги про визнання та скасування розпорядження РДА відносяться до адміністративних судів, та, відповідно, суд першої інстанції повинен був закрити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 231 ГПК України, оскільки спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
У частинах першій та четвертій ЦК України передбачено, що цивільні права і обов`язки виникають як із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, так і з інших дій, які за аналогією, породжують цивільні права та обов`язки. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування.
Відповідно до ч. 1 ст. 17 ЗК України до повноважень місцевих державних адміністрацій у галузі земельних відносин належить, зокрема розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом.
За змістом ст. 122 ЗК України вирішення питань щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування із земель державної чи комунальної власності належить до компетенції відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.
З аналізу вказаних норм у їх сукупності можна зробити висновок, що прийняття органом виконавчої влади (органом місцевого самоврядування) ненормативного акта породжує виникнення правовідносин, що пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів у сфері земельних правовідносин. Тобто рішення органу місцевого самоврядування є підставою виникнення, зміни або припинення прав та обов`язків фізичних та юридичних осіб.
Відповідно до ст. 155 ЗК України, у разі видання органом виконавчої влади акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.
У Рішенні від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 Конституційний Суд України вказав, що органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб`єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є «гарантією стабільності суспільних відносин» між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення. Ненормативні правові акти місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вони вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, а тому не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.
Разом з тим із вказаного Рішення Конституційного Суду України вбачається, що такі рішення органу місцевого самоврядування можуть бути оскаржені в інший спосіб.
Судовий захист є одним із найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб. Неправомірні рішення, дії чи бездіяльність посадових осіб органів місцевого самоврядування (виконавчої влади), прийняті з порушенням прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, можуть бути оскаржені відповідно до частини другої статті 55, статті 124 Конституції України.
У такому разі вимога про визнання рішення незаконним може розглядатись як спосіб захисту порушеного цивільного права згідно із статтею 16 ЦК України, якщо фактично підставою пред`явлення позовної вимоги є оспорювання прав особи, що виникло в результаті та після реалізації рішення суб`єкта владних повноважень.
Статтею 21 ЦК України визначено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.
Відповідно до частини першої статті 393 цього Кодексу правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає закону і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.
Отже, рішення органу виконавчої влади у сфері земельних відносин, яке має ознаки ненормативного акта та вичерпує свою дію після його реалізації, може оспорюватися з точки зору законності, а вимоги про визнання рішення незаконним - розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства.
Відповідна правова позиція щодо можливості захисту порушеного права особи шляхом оскарження в судовому порядку відповідного ненормативного акта висловлена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 19.06.2018 у справі № 916/1979/13.
Згідно зі ст.ст. 73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 ГПК України).
Відповідно до ч. 2 ст. 86 ГПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Аналізуючи через призму ст. 86 ГПК України питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції бере до уваги висновки, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Відповідно до п.48 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Мала проти України» від 3 липня 2014 року, остаточне 17.11.2014 зазначено: «Більше того, принцип справедливості, закріплений у статті 6 Конвенції, порушується, якщо національні суди ігнорують конкретний, доречний та важливий довід, наведений заявником (див. рішення у справах «Проніна проти України» (Pronina v. Ukraine), заява № 63566/00, п. 25, від 18 липня 2006 року, та «Нечипорук і Йонкало проти України» (Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine), заява № 42310/04, п. 280, від 21 квітня 2011 року).»
Відповідно до ч. 1 ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Також, відсутні підстави для скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду в розумінні ст. 277 ГПК України, з викладених в апеляційних скаргах обставин.
За результатами перегляду даної справи суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об`єктивно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також вірно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі судового рішення відсутні.
Інші доводи, викладені в апеляційних скаргах, не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи та не спростовують висновків місцевого господарського суду, а тому апеляційні скарги задоволенню не підлягають.
Судовий збір за подачу апеляційної скарги у відповідності до ст. 129 ГПК України покладається судом на скаржників.
Керуючись ст.ст. 11, 74, 129, 240, 267-270, 273, 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційні скарги Фурсівської сільської ради Київської області та товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство БілоцерківМАЗ залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Київської області від 30.08.2018 у справі № 911/268/18 залишити без змін.
3. Справу № 911/268/18 повернути до Господарського суду Київської області.
4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.
Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку відповідно до вимог ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено та підписано суддями -18.02.2019.

Головуючий суддя Т.І. Разіна

Судді А.І. Тищенко

Л.В. Чорна