ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2019 року м. Черкаси справа № 05-10-14-01-08/103

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді Боровика С.С. з секретарем судового засідання Вініченко О.Б., за участю:

заявник ОСОБА_1 не з'явився,

ліквідатор Левченко В.М.: не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву від 13.04.2017 року кредитора ОСОБА_1 про стягнення середньомісячного заробітку по день прийняття рішення на підставі рішень судів, стягнення 3% річних, інфляційних та відшкодування моральної шкоди

у справі №17-05-10-14-01-08/103

за заявою сільськогосподарського відкритого акціонерного товариства "Калита"

до публічного акціонерного товариства "Христинівський завод комбікормів і круп"

про визнання банкрутом,

ВСТАНОВИВ:

Постановою господарського суду Черкаської області від 25.11.2014 року боржника визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру строком на 12 місяців. Ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого Левченка В.М.

Від кредитора ОСОБА_1 надійшла заява від 13.04.2017 року , в якій просить суд постановити рішення, яким стягнути з ПАТ «Христинівський завод комбікормів і круп»: 3% річних та інфляційних на загальну суму 18 386,69 грн. на підставі рішення Монастирищенського районного суду від 14 серпня 2006 року; середньомісячний заробіток за весь час затримки заробітної плати по час постановки рішення в сумі 176 456,28 грн., що ґрунтується на рішенні Уманського міськрайонного суду від 09 жовтня 2009 року, 3% річних та інфляційних на загальну суму 99 016,71 грн.; відшкодувати моральну шкоду в сумі 151 249,02 грн.

Ухвалою суду від 27.12.2017 року зупинено провадження з розгляду кредиторської заяви ОСОБА_1 до набрання законної сили судовим рішенням по заяві кредитора ОСОБА_1 про стягнення компенсації, індексації на суму заборгованості по заробітній платі за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Додаткової позовної заяви, уточненнями до неї від 07.04.2017 року та від 13.04.2017 року у справі №17-05-10-14-01-08/103.

Ухвалою суду від 12.04.2018 року (суддя Хабазня Ю.А.) у задоволенні позовної заяви від 22.05.2015 року з урахуванням уточнення до позовної заяви від 16.11.2016 року та письмових заперечень боржника від 12.04.2017 року відмовив повністю.

Постановою Верховного Суду від 11.12.2018 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, постанову Київського апеляційного господарського суду від 09.07.2018 року та ухвалу господарського суду Черкаської області від 12.04.2018 року у справі №17-05-10-14-01-08/103 залишено без змін.

Ухвалою суду від 10.01.2019 року поновлено провадження з розгляду заяви кредитора ОСОБА_1 про стягнення середньомісячного заробітку по день прийняття рішення на підставі рішень судів, стягнення 3% річних, інфляційних та відшкодування моральної шкоди, призначено заяву ОСОБА_1 до розгляду в судовому засіданні 20.02.2019 року.

У судове засідання 20.02.2019 року кредитор не з'явився, направив електронне повідомлення про відкладення розгляду справи у зв'язку із хворобою, проте доказів цього суду не направив, що є підставою для відмови у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи.

Ліквідатор заперечив відносно поданої позовної заяви від 13.04.2017 року, подав письмові заперечення з цього приводу від 24.05.2017 року та письмовий відзив від 06.02.2019 року, в судове засідання 20.02.2019 року не з'явився, причин неявки суду не повідомив, що не є підставою для відкладення розгляду справи, тому суд розглядає позовну заяву кредитора ОСОБА_1 за наявними матеріалами справи, без участі учасників судового процесу.

Дослідивши матеріали справи, суд відмовляє у задоволенні позовної заяви від 13.04.2017 року кредитора ОСОБА_1 про стягнення середньомісячного заробітку по день прийняття рішення на підставі рішень судів, стягнення 3% річних, інфляційних та відшкодування моральної шкоди з наступних правових підстав та мотивів.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, грошові вимоги кредитора ОСОБА_1 ґрунтуються на:

- рішенні Монастирищенського районного суду Черкаської області від 14.08.2006 року у справі № 2-33/06, згідно якого ОСОБА_1 поновлено на посаді голови правління ПАТ "Христинівський завод комбікормів і круп" з 09.08.2001 року, стягнуто з СВАТ "Христинівський завод комбікормів і круп" на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 27.07.2005 року по 14.08.2006 року в сумі 6 451,5 грн. та 100 грн. витрат на правову допомогу;

- рішенні апеляційного суду Черкаської області від 07.02.2007 року у справі №22ц-96-2007р., згідно якого вищезазначене рішення районного суду від 14.08.2006 року змінено в частині визначення суми середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, скасовано в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди та присуджено до стягнення з СВАТ "Христинівський завод комбікормів і круп" на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 11 731,34 грн. та 3 000 грн. моральної шкоди;

- додатковому рішенні апеляційного суду Черкаської області від 27.03.2007 року у справі №22ц-96-2007, яким частково змінено вищезазначене рішення апеляційного суду Черкаської області від 07.02.2007 року та стягнуто з СВАТ "Христинівський завод комбікормів і круп" на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 7 689,39 грн.;

- виданих Монастирищенським районним судом на виконання даних судових рішень виконавчих листах №2-33-2006р. від 10.04.2007 року;

- заочному рішенні Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 02.10.2009 року у справі №2-110-09, згідно якого стягнуто з СВАТ "Христинівський завод комбікормів і круп" на користь ОСОБА_1 157 065,48 грн. середньомісячного заробітку за час затримки заробітної плати, 8 100 грн. компенсації за невикористані відпустки, 5 000 грн. моральної шкоди (усього 170 165,48 грн.);

- виданому на виконання зазначеного рішення Уманським міськрайонним судом Черкаської області виконавчому листі від 22.12.2009 року.

Згідно заяви від 22.01.2015 року ОСОБА_1 заявлено грошові вимоги до СВАТ "Христинівський завод комбікормів і круп" у розмірі 50 393,22 грн., задоволені повністю згідно оскарженої ухвали суду від 20.04.2015 року.

Решта вимог ОСОБА_1 складається із залишку заборгованості публічного акціонерного товариства "Христинівський завод комбікормів і круп" по сумі середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 6 090,39 грн., присудженого до стягнення згідно вищезазначених рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 14.08.2006 року у справі № 2-33/06, зміненого рішенням апеляційного суду Черкаської області від 07.02.2007 року, додатковим рішенням апеляційного суду Черкаської області від 27.03.2007 року у справі №22ц-96-2007.

Заявник стверджує, що суму середньомісячного заробітку в розмірі 6 090,39 грн. йому по цей час не виплачено, а отже до цієї суми підлягає застосуванню стаття 625 ЦК України та нарахування 3% річних та інфляційних за невиконання грошових зобов'язань.

06.02.2019 року ліквідатор подав письмовий відзив на позовну заяву кредитора ОСОБА_1 наступного змісту.

Як вбачається з матеріалів справи, наразі предметом судового розгляду є наступні вимоги ОСОБА_1: 16540,55 грн. - інфляційні, нараховані на суму 6090,39 гри. за період з 27.03.2007 року по 04 місяць 2017 року; 1846,14 грн. - 3% річних, нараховані на суму 6090,39 грн. за період з 27.03.2007 року по 04 місяць 2017 року; 176456,28 грн. середній заробіток за затримку виплати заробітної плати у сумі 1712,94 грн. за період з 09.10.2009 року по 04 місяць 2017 року; 86873,20 грн. - інфляційні; 12143,51 грн. 3% річних; 151249,02 грн. - моральна шкода за незаконне звільнення у 2001 році.

Проти вимог та доводів заявника ліквідатор повністю заперечує з наступних підстав і обґрунтувань.

Нарахування інфляційних та 3% річних на підставі cmатті 625 ЦК України у трудових правовідносинах. У постанові Верховного суду України від 20.01.2016 року у справі № 6-2759це15 викладено таку правову позицію: «Відповідно до статті 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

До майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена в розділі «Загальні положення про зобов'язання» книги 5 цього Кодексу і визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання та поширює свою дію на всі види зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні правовідносини з виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов'язань.

Частиною другою статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При розгляді справ про передбачену статтею 625 ЦК України відповідальність за порушення грошового зобов'язання слід з'ясувати: чи існує зобов'язання між: сторонами, чи це зобов'язання є грошовим, чи доведено наявність прострочення у виконанні зобов'язання, чи існують спеціальні норми, що регулюють ці правовідносини та виключають застосування цієї статті.

Передбачена статтею 625 ЦК України норма не застосовується до трудових правовідносин (заборгованості із заробітної плати, відшкодування шкоди працівникові внаслідок трудового каліцтва), сімейні та інших правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством.

Правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов'язання (стаття 625 ЦК України)».

З огляну на вказані положення чинного законодавства, вимоги ОСОБА_1 про стягнення з банкрута інфляційних та 3% річних є протиправними та безпідставними.

Нарахування середнього заробітку за затримку виплати заробітної платні у сумі 1712,94 грн. за період з 09.10.2009р. по 04 місяць 2017року:

Як встановлено господарським судом (суддя Хабазня Ю.А.) в ухвалі від 12.04.2018 року у цій справі, 08.08.2001 року ОСОБА_1 звільнено з посади голови правління, однак у день звільнення розрахунку з ним проведено не було, належна до виплати сума по заробітній платі складала 1712,94 грн. Вказана сума заробітної плати була виплачена 27.12.2004 року. Ці обставини встановлені рішенням Уманського міськрайонного суду від 02.10.2009 року у справі №2-110-2009 (т. 26 а.с.87).

02.10.2009 року Уманським міськрайонним судом Черкаської області у справі №2-110-09 прийнято заочне рішення (т.26 а.с.87) про часткове задоволення позовної заяви ОСОБА_1, стягнуто на користь останнього 157 065,48 грн. середнього заробітку за весь час затримки заробітної плати, 8100 грн. компенсації за невикористані відпустки та 5000 грн. моральної шкоди. При цьому, у останньому не вказано конкретний період, за який стягнено середній заробіток за весь час затримки заробітної плати, але його розрахунок здійснено за 81 місяць та виходячи із розміру середньомісячного заробітку, визначеного управлінням праці та соціального захисту Христинівської райдержадміністрації.

Оскільки судовим рішенням від 02.10.2009 року вже стягнуто на користь заявника середній заробіток за весь час затримки заробітної плати, яка на дату винесення рішення вже була виплачена 27.12.2004 pоку, вимога заявника про стягнення з банкрута середнього заробітку у сумі 176 456,28 грн. за затримку виплати заробітної плати у сумі 1712,94 грн. за період з 09.10.2009 року по 04 місяць 2017 року є неправомірною та безпідставною.

Вимога про стягнення моральної шкоди за незаконне звільнення у 2001 році.

Звільнення ОСОБА_1 вже було предметом спору у цивільній справі Монастирищенського районного суду Черкаської області №2-33/06 і рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 07.02.2007 року на користь заявника вже стягнуто 3000,00 грн. моральної шкоди, пов'язаної з незаконним звільненням.

Згідно статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності за одне й те саме правопорушення.

Також ліквідатор зазначає, що статтею 38 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» визначено, що з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури у банкрута не виникає жодних додаткових зобов'язань, крім витрат, безпосередньо пов'язаних із здійсненням ліквідаційної процедури.

У постанові Верховного Суду України від 13.05.2014 року у справі №5021/321/12 викладено правову позицію щодо наслідків визнання боржника банкрутом, а саме, після введення ліквідаційної процедури у банкрута не виникає жодних додаткових зобов'язань.

Відповідно до частини 1 статті 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Дослідивши подані суду докази, суд вважає, що кредитором ОСОБА_1 не було подано достатніх доказів в обґрунтування своїх вимог викладених в позовній заяві від 13.04.2017 року, оскільки після визнання ПАТ «Христинівський завод комбікормів і круп» банкрутом, а саме з 25.11.2014 року у банкрута не можуть виникати додаткові зобов'язання, крім витрат, безпосередньо пов'язаних із здійсненням ліквідаційної процедури.

Кредитором ОСОБА_1 подано позовну заяву 13.04.2017 року, тобто після визнання боржника банкрутом.

Крім того, як встановлено господарським судом (суддя Хабазня Ю.А.) в ухвалі від 12.04.2018 року у цій справі, 08.08.2001 року ОСОБА_1 звільнено з посади голови правління, однак у день звільнення розрахунку з ним проведено не було, належна до виплати сума по заробітній платі складала 1712,94 грн. Вказана сума заробітної плати була виплачена 27.12.2004 року. Ці обставини встановлені рішенням Уманського міськрайонного суду від 02.10.2009 року у справі №2-110-2009, яким стягнуто на користь ОСОБА_1 157065,48 грн. середнього заробітку за весь час затримки заробітної плати, 8100 грн. компенсації за невикористані відпустки та 5000 грн. моральної шкоди.

Оскільки судовим рішенням 02.10.2009 року вже стягнуто на користь заявника середній заробіток за весь час затримки заробітної плати, яка на дату винесення рішення вже була виплачена 27.12.2004 pоку, вимога заявника про стягнення з банкрута середнього заробітку у сумі 176456,28 грн. за затримку виплати заробітної плати у сумі 1712,94 грн. за період з 09.10.2009 року по 04 місяць 2017 року є безпідставною.

Кредитор ОСОБА_1 просить стягнути інфляційні та 3% річних на підставі статті 625 ЦК України у трудових правовідносинах.

Передбачена статтею 625 ЦК України норма не застосовується до трудових правовідносин (заборгованості із заробітної плати, відшкодування шкоди працівникові внаслідок трудового каліцтва), сімейних та інших правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством.

Правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов'язання (стаття 625 ЦК України).

З огляду на вказані положення чинного законодавства, вимоги ОСОБА_1 про стягнення з банкрута інфляційних та 3% річних є безпідставними.

Щодо вимоги про стягнення моральної шкоди за незаконне звільнення у 2001 році, суд встановив наступне.

Звільнення ОСОБА_1 вже було предметом спору у цивільній справі Монастирищенського районного суду Черкаської області №2-33/06 і рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 07.02.2007 року на користь заявника вже стягнуто 3000,00 грн. моральної шкоди, пов'язаної з незаконним звільненням.

Згідно статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності за одне й те саме правопорушення. За таких обставин стягнення моральної шкоди є безпідставним.

З огляду на викладене, суд вважає, що позовна заява від 13.04.2017 року кредитора ОСОБА_1 про стягнення середньомісячного заробітку по день прийняття рішення на підставі рішень судів, стягнення 3% річних, інфляційних та відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягає.

Керуючись Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", статтею 238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви від 13.04.2017 року ОСОБА_1 про стягнення середньомісячного заробітку по день прийняття рішення на підставі рішень судів, стягнення 3% річних, інфляційних та відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Північного апеляційного господарського суду.

Суддя С.С.Боровик