СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" лютого 2019 р. Справа № 905/765/17

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Тихий П.В., суддя Гетьман Р.А. , суддя Россолов В.В.

при секретарі судового засідання Беккер Т.М.

за участю представників сторін:

позивача - Настенко М.О. (посвідчення адвоката НОМЕР_1 від 25.05.2011, ордер серія ХВ №244 від 25.01.2019, договір б/н від 25.01.2019);

відповідача - не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Єнакієвський металургійний завод" (вх.№22Д/1-43) на рішення господарського суду Донецької області від 28.11.2018 (суддя Лейба М.О., повний текст складено 29.11.2018) у справі №905/765/17

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "УС-ГРУП", м. Маріуполь, Донецька область,

до Приватного акціонерного товариства "Єнакієвський металургійний завод", м. Маріуполь, Донецька область,

про стягнення заборгованості у розмірі 4914126,00 грн., -

ВСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою відповідальністю "УС-ГРУП" (далі - ТОВ "УС-ГРУП") звернулось до господарського суду Донецької області з позовом до Приватного акціонерного товариства "Єнакієвський металургійний завод" (далі - ПрАТ "Єнакієвський металургійний завод"), в якому після остаточних уточнень просило стягнути з відповідача на свою користь:

- суму основного боргу за поставлений товар в розмірі 4446000,00 грн.;

- суму розрахованих відсотків за користування чужими коштами за ставкою 3% за весь час прострочення в розмірі 46108,60 грн.;

- суму пені за час прострочення в розмірі 224395,20 грн.;

- суму інфляційних втрат за час прострочення в розмірі 197622,20 грн. Судові витрати просило покласти на відповідача.

В обґрунтування позову вказує на неналежне виконання відповідачем зобов'язань зі своєчасної та повної оплати поставленого товару за договором поставки №16000685 від 04.08.2016. В якості правових підстав посилається на умови договору, приписи ст.ст. 525, 526, 536, 538, 610 Цивільного кодексу України.

Рішенням господарського суду Донецької області від 28.11.2018 у справі №905/765/17 позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Єнакіївський металургійний завод" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "УС-ГРУП" суму основного боргу у розмірі 4446000,00грн., 3% річних у розмірі 46108,60 грн., інфляційних втрат у розмірі 197622,20 грн., пені у розмірі 224395,20 грн. та судовий збір в розмірі 73711,89 грн.

ПрАТ "Єнакієвський металургійний завод" з рішенням суду першої інстанції не погодилось, звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення господарського суду Донецької області від 28.11.2018 у справі №905/765/17 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що надані позивачем накладні підписані з боку відповідача не уповноваженими особами, відтак не можуть братися до уваги в якості підтвердження поставки товару. Також вказує, що постачальником не було надано всього комплекту документів, передбаченого договором, а відповідні рахунки-фактури відповідачу не направлялись.

02.01.2019 системою автоматизованого розподілу судових справ між суддями для розгляду справи №905/765/17 визначено колегію суддів Східного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Тихий П.В., суддя Гетьман Р.А., суддя Россолов В.В.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 08.01.2019 у справі №905/765/17 у зв'язку з тим, що апеляційна скарга оформлена з порушенням вимог ст. 258 Господарського процесуального кодексу, а саме: апелянтом не надано доказів сплати судового збору, залишено без руху апеляційну скаргу відповідача на підставі п. 2 ч. 3 ст. 260 Господарського процесуального кодексу та надано апелянту строк для усунення встановлених при поданні апеляційної скарги недоліків протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху.

Відповідач подав клопотання про усунення недоліків (вх.№712 від 22.01.2019) в яких просить долучити до матеріалів справи оригінал платіжного доручення від 04.01.2019 № на суму 110567,84 грн.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 23.01.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПрАТ "Єнакієвський металургійний завод" на рішення господарського суду Донецької області від 28.11.2018 у справі №905/765/17 та призначено її до розгляду на 14.02.2019.

05.02.2019 від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№1244), в якому він просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу відповідача без задоволення.

В судове засідання 14.02.2019 з'явився представник позивача, який заперечує проти задоволення апеляційної скарги та просить залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідач був належним чином повідомлений про час та місце судового засідання, про що свідчать наявні в матеріалах справи докази, однак, наданим йому процесуальним правом не скористався та в судове засідання не з'явився, свого повноважного представника не направив, про причини своєї неявки суд не повідомив.

Враховуючи положення ч.12 ст.270 ГПК України, відповідно до яких неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, судова колегія вважає за можливе розглянути подану апеляційну скаргу за відсутністю відповідача.

Згідно із ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судова колегія, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши в судовому засіданні уповноваженого представника позивача, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 04.08.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю "УС-ГРУП" (постачальник) та Приватним акціонерним товариством "Єнакієвський металургійний завод" (покупець) укладено договір поставки №16000685, згідно п.п.1.1 якого постачальник зобов'язався передати, а покупець - прийняти та оплатити продукцію (товар) на умовах, передбачених даним договором.

Згідно п.2.1 договору кількість, номенклатура та виробник товару вказуються в специфікаціях до цього договору, які є його невід'ємною частиною (далі - специфікації).

Згідно п.3.1 договору поставка товару здійснюється видами транспорту, вказаними в специфікаціях.

Постачальник зобов'язується поставити товар на умовах поставки, вказаних в специфікаціях відповідно до ІНКОТЕРМС. Офіційні правила тлумачення торгівельних термінів Міжнародної торгової палати (редакція 2010р.) (п.3.2 договору).

Відповідно до п.3.3 договору строки поставки товару, а при необхідності вантажоодержувач та вантажовідправник товару, визначаються в специфікаціях.

За умовами п.3.4 постачальник має право здійснити поставку товару в інші строки виключно на підставі попередньої згоди покупця у письмовій формі.

Право власності на товар та ризик випадкового знищення або пошкодження товару переходить від постачальника до покупця з дати поставки товару (п.3.5 договору).

Згідно п.4.1 договору поставка товару здійснюється за цінами, які визначені відповідно до умов поставки, зазначені в специфікаціях та включають в себе всі податки, збори та інші обов'язкові платежі, а також вартість тари, пакування, маркування та інші видатки постачальника пов'язані з поставкою товару.

Ціна на товар може бути змінена тільки за взаємною згодою сторін шляхом внесення змін в даний договір, якщо інше не вказано в специфікаціях. Зміна ціни після оплати товару не допускається (п.4.2 договору).

Загальна сума договору визначається як сумарна вартість товару, поставка якого здійснюється згідно доданих до нього специфікацій (п.4.3 договору).

За умовами пп.5.1, 5.2 договору оплата покупцем товару здійснюється в національній валюті України шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника, вказаний в даному договорі. Оплата за поставлений товар буде здійснюватися протягом тридцяти календарних днів з моменту поставки товару та надання покупцю документів, вказаних в п.6.4 цього договору, якщо інше не вказано в специфікаціях.

Відповідно до п.6.4 договору постачальник зобов'язаний надати покупцю до початку приймання товару наступні документи:

- рахунок на оплату товару (оригінал);

- транспортні та супровідні документи (в т.ч. товаро-супровідну накладну (оригінал) та накладну на поставлені ресурси (оригінал) при поставці автомобільним транспортом; залізничну накладну (копію) при поставці залізничним транспортом);

- пакувальні документи (копія);

- сертифікат або паспорт якості постачальника або виробника (у випадку, якщо постачальник не є виробником) (копія);

- сертифікат санітарно-гігієничного висновку та сертифікат радіологічної безпеки (в передбачених законодавством випадках) (копія);

- акт приймання-передачі товару (в 2-х екземплярах), оформлений з боку постачальника (оригінал);

- інші документи, передбачені специфікаціями.

Покупець має право відмовитись від приймання поставленого товару до надання постачальником документів, вказаних в п.6.4 даного договору (п.6.5 договору).

Згідно п.10.5 договору даний договір діє до 31.12.2017. Закінчення строку дії даного договору не звільняє сторони від виконання прийнятих на себе зобов'язань (в тому числі гарантійних) по даному договору.

Договір підписано представниками сторін та скріплено печатками юридичних осіб.

20.01.2017 сторонами підписана специфікація №6 до договору на поставку ресурсів, яка визначає номенклатуру, одиницю виміру, кількість, ціну, строки, умови поставки та оплати ресурсів.

Так, умовами специфікації №6 від 20.01.2017 узгоджено поставку алюмінію вторинного марки АВ-87 в гранулах ДСТУ 3753-98, у кількості 90 т., загальною вартістю 4536000,00 грн. з ПДВ. Толеранс складає 10%. Ціна ресурсів вказана з урахуванням транспортних видатків. Транспортні видатки несе постачальник. Ресурси постачаються автомобільним транспортом (п.1 специфікації).

Умови поставки - DDP - м.Єнакієве, склад Покупця відповідно до міжнародних правил інтерпретації комерційних термінів "Інкотермс" у редакції 2000 року (п.2 специфікації).

Строк поставки: до 28.02.2017. Строк оплати поставлених ресурсів: 5 банківських днів з моменту поставки ресурсів (п.4, п.5 специфікації).

Датою поставки вважається дата надходження товару на склад Покупця з відміткою в товаро-супровідних документах (п.6 специфікації).

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем на виконання умов договору №16000685 від 04.08.2016 та специфікації №6 від 17.08.2016 до нього на підставі накладних №65 від 03.02.2017 на суму 1422000,00 грн. (акт приймання-передачі №б/н від 03.02.2017, товарно-транспортна накладна №0302171 від 03.02.2017), №87 від 13.02.2017 на суму 1512000,00 грн. (акт приймання-передачі №б/н від 13.02.2017, товарно-транспортна накладна №1302171 від 13.02.2017), №89 від 14.02.2017 на суму 1512000,00 грн. (акт приймання-передачі №б/н від 14.02.2017, товарно-транспортна накладна №1402171 від 14.02.2017), поставлено відповідачу товар на загальну суму 4446000,00 грн., який був прийнятий представником відповідача, що підтверджується підписом представника останнього та штампом підприємства на відповідних накладних без зауважень та заперечень.

Наряд чи довіреність на отримання ТМЦ на ім'я представника відповідача до позовної заяви не додано, проте відсутність наряду/довіреності за наявності інших первинних документів, котрі підтверджують факт здійснення господарської операції з передачі товару, не може заперечувати таку господарську операцію.

Вищевказані видаткові накладні мають посилання на договір поставки №16000685 від 04.08.2016. В свою чергу товарно-транспорті накладні містять посилання на накладні, акти приймання-передачі та рахунки.

При цьому в матеріалах справи наявні акти приймання-передачі №б/н від 03.02.2017, №б/н від 13.02.2017, №б/н від 14.02.2017 підписані з боку відповідача начальником відділу сировини Маслаков Н.А. та скріплені печаткою відповідача, а також податкові накладні щодо проведених поставок.

Факт отримання від позивача товару з боку відповідача за вищевказаним договором не спростований.

Таким чином, за твердженням позивача, відповідач в порушення умов договору №16000685 від 04.08.2016 та специфікації №6 від 17.08.2016 до нього зобов'язання щодо оплати поставленого товару не виконав.

Отже, за відповідачем рахується заборгованість за вищезазначеним договором з оплати товару, отриманого за видатковими накладними №65 від 03.02.2017, №87 від 13.02.2017, №89 від 14.02.2017 та актами приймання-передачі №б/н від 03.02.2017, №б/н від 13.02.2017, №б/н від 14.02.2017 в розмірі 4446000,00 грн.

Крім суми основного боргу, позивачем на підставі ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України нараховані та пред'явлені до стягнення 3% річних у розмірі 46108,60 грн., інфляційні втрати у розмірі 197622,20 грн. та на підставі п.7.2 договору пеня у розмірі 224395,20 грн. (з урахуванням заяви про уточнення та збільшення позовних вимог №117 від 17.07.2017).

Судом першої інстанції задоволено позовні вимоги посилаючись на їх обґрунтованість та доведеність матеріалами справи.

Колегія суддів погоджується з таким висновком місцевого господарського суду, з огляду на таке.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання згідно із ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України виникають, зокрема, з договору та інших правочинів.

Згідно ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. У разі прострочення сплати за товар продавець має право вимагати сплати товару.

Як визначено положеннями ст.526 Цивільного кодексу України та ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до умов укладеного договору.

При цьому, приписи ч.7 ст.193 Господарського кодексу України та ст.525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов'язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст.629 Цивільного кодексу України щодо обов'язковості договору для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як було зазначено вище, відповідно до п.5.2 договору оплата за поставлений товар буде здійснюватися протягом тридцяти календарних днів з моменту поставки товару та надання покупцю документів, вказаних в п.6.4 цього договору, якщо інше не вказано в специфікаціях.

Умовами п.5 специфікації №6 від 20.01.2017 до договору №16000685 від 04.08.2016 сторонами узгоджено умови оплати: 5 банківських днів з моменту поставки ресурсів.

З огляду на викладене, відповідач мав сплатити вартість товару, отриманого від позивача згідно видаткової накладної №65 від 03.02.2017 (акт приймання-передачі №б/н від 03.02.2017) на суму 1422000,00 грн. - до 10.02.2017 (включно), згідно видаткової накладної №87 від 13.02.2017 (акт приймання-передачі №б/н від 13.02.2017) на суму 1512000,00 грн. - 20.02.2017 (включно), №89 від 14.02.2017 (акт приймання-передачі №б/н від 14.02.2017) на суму 1512000,00 грн. - до 21.02.2017 (включно).

Відповідач в апеляційній скарзі посилається на ненадання позивачем всього комплекту документів, передбачених п.6.4 договору.

Відповідно до п.6.1, п.6.2 договору №16000685 від 04.08.2016 приймання товару по кількості здійснюється відповідно до вимог Інструкції, затвердженої постановою Держарбітражу від 15.06.1965 №П-6 зі змінами та доповненнями; приймання товару по якості здійснюється відповідно до вимог Інструкції, затвердженої постановою Держарбітражу від 25.04.1966 №П-7 зі змінами та доповненнями.

Згідно з п.12 Інструкції "Про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання по кількості" від 15.06.1965 №П-6 приймання продукції по кількості здійснюється за транспортними та супровідними документами (рахунком фактурі, специфікації, опису, упакувальним ярликам та інш.) відправника (виробника). Відсутність зазначених документів або деяких з них не припиняє приймання продукції. У цьому випадку складається акт про фактичну наявність продукції і в акті вказується, які документи відсутні.

Згідно з п.14 Інструкції "Про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання по якості" від 25.04.1966 №П-7 приймання продукції по якості і комплектності здійснюється в точній відповідності зі стандартами, технічними умовами, основними й особливими умовами постачання, іншими обов'язковими для сторін правилами, а також по супровідним документам, що засвідчують якість і комплектність, що поставляється продукції (технічний паспорт, сертифікат, посвідчення про якість, рахунок-фактура, специфікація і т.п.). Відсутність зазначених супровідних документів або деяких з них не припиняє приймання продукції. У цьому випадку складається акт про фактичну якість і комплектність продукції, що надійшла, і в акті вказується, які документи відсутні.

Тобто, відсутність передачі товаросупровідної документації має оформлюватися відповідним актом.

Докази того, що при підписанні спірних накладних відповідач не отримав ані рахунки-фактуру, ані інші товаросупровідні документи в матеріалах справи відсутні.

При отриманні товару відповідачем не подавалось жодних заперечень щодо неналежності виконання постачальником прийнятих за договором зобов'язань з поставки товару, в тому числі щодо неналежної якості та неналежної комплектності.

Тобто, товар був поставлений постачальником та прийнятий належним чином відповідачем без застережень щодо недоліків та відсутності необхідних товаросупровідних документів.

З огляду на зазначене, враховуючи, що відповідачем не надано доказів: відмови від прийняття товару, відмови від договору, повернення позивачу товару, ненадання товаросупровідної документації за відповідним актом, а також те, що приймання відповідачем товару підтверджується підписами його представника та штампами і печатками відповідача у відповідних накладних, тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивач свої зобов'язання щодо поставки виконав, а відтак відповідач не звільняється від обов'язку сплатити вартість отриманого товару.

Відтак, виходячи з того, що в матеріалах справи відсутні докази оплати прийнятого відповідачем товару, поставленого за вищевказаними накладними, місцевий суд дійшов правомірного висновку, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості в сумі 4446000,00 грн. підлягають задоволенню.

Щодо тверджень апелянта про неналежність доказів на підтвердження поставки товару, а саме підписання накладних не уповноваженими особами, судова колегія зазначає наступне.

Вимоги щодо оформлення та обов'язкових реквізитів первинних документа містяться у ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закону).

Відповідно до ст. 9 Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або електронній формі та повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

При цьому, слід зазначити, що вимоги наведених норм чинного законодавства щодо правильності оформлення первинних документів, передбачають наявність в документах такого реквізиту, як "інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції" лише альтернативно такому обов'язковому реквізиту, як особистий підпис особи, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Так, у накладній № 65 від 03.02.2017 р., накладній № 87 від 13.02.2017 та накладній № 89 від 14.02.2017 у графі «Прийняв» містяться особистий підпис особи, яка прийняла товарно-матеріальні цінності і дата прийняття. На накладній № 65 від 03.02.2017 р. біля графи «Прийняв», а на накладних № 87 від 13.02.2017 р. та № 89 від 14.02.2017 р. на графі «Прийняв», прямо на особистому підписі, міститься відбиток печатки Ділянки підготовки виробництва, Складу 8004, де зазначена посада особи, яка прийняла товар - «Кладовщик» (укр. - комірник).

Крім того, позивачем надано до матеріалів справи копії актів приймання-передачі від 03.02.2017 р., від 13.02.2017 р. та від 14.02.2017 р., де зазначено особу, яка безпосередньо приймала товар, підпис якої скріплено печаткою ПрАТ «Єнакієвський металургійний завод», - начальник відділу сировини Маслаков Н.А.

Отже, твердження апелянта про те, що накладні, надані позивачем в якості підтвердження факту поставки товару, є неналежними доказами в розумінні норм ГПК України, є необґрунтованими.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Позивачем на підставі ст.625 Цивільного кодексу України нараховано та пред'явлено до стягнення 3% річних (нарахування здійснено на суму 1422000,00 грн. за період з 06.03.2017р. по 17.07.2017р., на суму 1512000,00 грн. за період з 17.03.2017р. по 17.07.2017р., на суму 1512000,00 грн. за період з 18.03.2017р. по 17.07.2017р.) в загальному розмірі 46108,60 грн. та інфляційні (нарахування здійснено на суму 1422000,00 грн. за період з 03.2017р. по 06.2017р., на суму 1512000,00 грн. за період з 04.2017р. по 06.2017р., на суму 1512000,00 грн. за період з 04.2017р. по 06.2017р.) в загальному розмірі 197622,20 грн.

Судова колегія вважає правомірним висновок суду першої інстанції щодо обґрунтованості вимоги щодо стягнення 3% річних в сумі 46108,60 грн.

З наведених підстав, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позовні вимоги щодо стягнення 3% річних підлягають задоволенню у повному обсязі в сумі 46108,60 грн.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 24.01.18р. у справу №910/24266/16 вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції є правом кредитора, яке він може реалізувати, а може від нього відмовитися. Якщо кредитор приймає рішення вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, він має враховувати індекс інфляції за кожний місяць (рік) прострочення незалежно від того, чи був в якійсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція), а отже, сума боргу в цьому періоді зменшується.

За приписами ч.2 п.3.1 п.3 Постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" №14 від 17.12.2013р. (зі змінами та доповненнями) інфляційні нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений відповідною Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Тобто, з викладеного слідує, базою для нарахування є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями та яка є існуючою на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, за який розраховуються інфляційні є прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція, дефляція.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем вірно визначений період для нарахування інфляційних нарахувань, а наданий розрахунок є арифметично вірним.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних нарахувань підлягають задоволенню у розмірі 197622,20 грн.

Крім 3% річних та інфляційних нарахувань, позивач просить суд стягнути з відповідача пеню у розмірі 224395,20 грн. (нарахування здійснено на суму 1422000,00 грн. за період з 06.03.2017р. по 17.07.2017р., на суму 1512000,00 грн. за період з 17.03.2017р. по 17.07.2017р., на суму 1512000,00 грн. за період з 18.03.2017р. по 17.07.2017р.).

Згідно ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Водночас, порушення зобов'язання є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

За вимогамист.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, у вигляді сплати неустойки. Договірна неустойка встановлюється за згодою сторін, тобто її розмір та умови застосування визначаються виключно на їх власний розсуд.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (ч.1 ст.230 Господарського кодексу України).

У відповідності до норм ч.1 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання зобов'язання.

Приписами ч.1 ст.230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч.6 ст.232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до п.7.2 договору у випадку порушення більше, ніж на 30 календарних днів строку оплати ресурсів, Покупець сплачує пеню в розмірі 0,04% від суми заборгованості за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у відповідному періоді.

Місцевий суд правомірно вказав, що розрахунок пені за період визначений позивачем, що заявлений в межах строку, визначеного у ч.6 ст.232 Господарського кодексу України, судом вірно встановлено, що загальний розмір пені складає 224395,20 грн.

З наведених підстав, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню в повному обсязі.

Колегія суддів, з урахуванням меж перегляду апеляційної скарги, зазначає, що доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, спростовуються наявними в матеріалах справи документами та поясненнями представника позивача наданими в судовому засіданні.

Отже, на думку колегії суддів, під час розгляду справи її фактичні обставини були встановлені судом першої інстанції на підставі всебічного, повного і об'єктивного дослідження поданих доказів; висновки суду відповідають цим обставинам, юридична оцінка надана їм з вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, що свідчить про відсутність підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення.

Враховуючи, що колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати понесені відповідачем, у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції відшкодуванню не підлягають в силу приписів статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 129, 269, п.1, ч.1 ст.275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Єнакієвський металургійний завод" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької області від 28.11.2018 по справі №905/765/17 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту до Верховного Суду у порядку, встановленому Господарським процесуальним кодексом України, через Східний апеляційний господарський суд або безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 18.02.2019.

Головуючий суддя П.В. Тихий

Суддя Р.А. Гетьман

Суддя В.В. Россолов