ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.02.2019 року Справа № 904/4085/18

м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 65, зал засідань 511

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді Широбокової Л.П. (доповідач),

суддів Подобєда І.М., Орєшкіної Е.В.

секретар судового засідання Абадей М.О.

за участю представників сторін:

позивача – Пац В.О., довіреність №14-165 від 30.08.2018, адвокат;

відповідача- Демченко А.Г., довіреність №9 від 24.01.2019, адвокат;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 18.12.2018 у справі №904/4085/18 (суддя Первушин Ю.Ю., повне рішення складено 26.12.2018)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа", м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

про стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних за неналежне виконання грошового зобов'язання

ВСТАНОВИВ

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду.

У вересні 2018 року Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області із позовом про стягнення з Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" 969942,61 грн – пені, 3% річних – 138563,22 грн, інфляційних втрат – 342730,16 грн, витрат по сплаті судового збору за подання позову.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням з боку Відповідача умов договору постачання природного газу №4652/1617-ТЕ-5/3 від 20.09.2016 в частині своєчасної оплати за поставлений природний газ.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 18.12.2018 у справі №904/4085/18 (суддя Первушин Ю.Ю.) позов задоволено частково. Стягнуто з Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" пеню в сумі 484971,31 грн, три відсотки річних в сумі 138 563,22 грн, інфляційні втрати в сумі 342 730,16 грн та витрати по сплаті судового збору в сумі 21 768,54 грн. У решті позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано правомірністю заявлених позовних вимог у зв’язку з невчасною оплатою Відповідачем за отриманий природний газ та наявністю підстав для застосування норм ч.1 ст. 233 Господарського кодексу України.

Доводи та вимоги апеляційної скарги і відзиву на неї.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернувся Позивач, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати в частині зменшення пені на 50% та прийняти в цій частині нове рішення, яким стягнути пеню в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги посилався на наступне:

-          суд порушив норми ст. 233 Господарського кодексу України щодо виключних обставин для зменшення неустойки та не врахував майнового стану Позивача, ступінь виконання зобов’язання та період прострочення оплати за природний газ;

-          фінансова звітність на кінець 2016 року свідчить про збільшення дебіторської заборгованості, що призводить до нестачі коштів у Позивача та необхідності залучення позик;

-          несвоєчасна оплата коштів впливає на своєчасність надання газу для інших споживачів природного газу;

-          Відповідач не навів належних доводів та доказів обставин непереробної сили, вжиття всіх належних заходів для недопущення правопорушення, відсутні докази неправомірних дій з боку Позивача та відсутні підстави для звільнення від відповідальності.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 15.01.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 18.12.2018 у справі №904/4085/18. Розгляд апеляційної скарги призначений у судовому засіданні з викликом сторін на 13.02.2019 о 14 год. 00 хв.

У судовому засіданні 13.02.2019 повноважний представник Позивача апеляційну скаргу підтримав, просив рішення суду в частині зменшення пені на 50% скасувати, прийняти нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Повноважний представник Відповідача у судовому засіданні 13.02.2019 проти апеляційної скарги заперечив, просив рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Підтримав позицію, викладену у поданому до суду 31.01.2019 відзиві на апеляційну скаргу. Зазначив, що розмір неустойки значно перевищує розмір збитків та Відповідач не може відмовитися в односторонньому порядку від надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню. Крім того, Позивачем не доведено, що ним зазнані збитки у вигляді реальної шкоди, упущеної вигоди тощо саме через неналежне виконання Відповідачем свого зобов’язання. Основна частина боргу Відповідачем сплачена, інша частина поступово сплачується. Тому вважає, що неустойка як засіб розумного стимулювання виконання грошового зобов’язання не повинна перетворюватися на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Обставини справи, встановлені апеляційним судом.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд встановив наступне.

Апеляційним судом при перегляді справи встановлено, що 20.09.2016 між Публічним акціонерним товариством “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” як постачальником (надалі - Позивач) та Комунальним підприємством теплових мереж "Криворіжтепломережа" як споживачем (надалі - Відповідач) був укладений договір №4652/1617-ТЕ-5/3 постачання природного газу (надалі - Договір) строком дії з дати підписання та скріплення підписів печатками сторін до повного здійснення розрахунків – в частині їх проведення, з 01.10.2016 по 31.03.2017 – в частині реалізації природного газу.

Відповідно до п. 1.1., 1.2. Договору постачальник зобов'язується поставити споживачеві у 2016-2017 роках природний газ, а споживач зобов'язується оплатити його на умовах цього договору. Природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

Пунктом 2.1. договору передбачено, що постачальник передає споживачу з 01.10.2016 по 31.03.2017 природний газ обсягом до 11760,00 тис. куб. метрів.

Відповідно до п. 6.1. договору, остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

На виконання умов договору позивач поставив відповідачу природний газ на загальну суму 37461975,05 грн, що підтверджується відповідними актами приймання - передачі, які містяться в матеріалах справи (а.с.27-30).

Відповідач оплату за природний газ здійснював несвоєчасно, чим порушив умови п. 6.1. Договору. Даний факт Відповідачем не заперечується.

У зв’язку з наведеним Позивачем нараховано Відповідачу за період з 26.11.2016 по 21.03.2017 пеню у загальній сумі 969942,61 грн та 3% річних – 138563,22 грн, інфляційні втрати за період з грудня 2016 року по лютий 2017 року в сумі 342730,16 грн.

Вказане стало підставою для звернення із даним позовом.

Застосоване законодавство та висновки апеляційного суду.

Оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і об’єктивному дослідженні в судовому засіданні з урахуванням обставин справи в їх сукупності, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором постачання енергетичними та іншими ресурсами.

Так, за змістом статті 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Відповідно до статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до статті 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись в установлений законом або договором строк.

Статтею 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов’язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Пунктом 8.2. договору передбачено, що у разі прострочення споживачем оплати згідно п. 6.1. цього договору він зобов'язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 21% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Вивчивши матеріали справи та перевіривши наданий Позивачем розрахунок суми пені за період з 26.11.2016 по 21.03.2017 в сумі 969942,61 грн, апеляційний суд вважає його правильним, а позовні вимоги в цій частині правомірними.

В силу приписів ст. 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно з частиною 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що зменшення розміру заявленої до стягнення пені та штрафу є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені та штрафу.

Як вбачається з матеріалів справи, про зменшення неустойки під час розгляду справи в суді першої інстанції Відповідачем було заявлено у запереченнях від 13.11.2018 (а.с.77-78).

Заява обґрунтована відсутністю безпосередньої вини Відповідача у несвоєчасному погашенні заборгованості, бо заборгованість за спожиту теплову енергію виникла у зв’язку з несплатою саме споживачами - населенням; ступенем виконання основного зобов’язання як такого, що виконано у повному обсязі; а також майновим станом Відповідача та недоведеністю Позивачем вини Відповідача у завданні збитків.

Дослідивши матеріали справи та врахувавши, що основний борг був погашений задовго до подачі позову до суду, прострочення оплати носило нетривалий характер, плата за спожитий природний газ залежала від сплати за опалення та гарячу воду населенням, які мають заборгованість, оскільки предметом договору є постачання газу виключно для виробництва теплової енергії для потреб населення; апеляційний суд вважає правомірним, обґрунтованим та таким, що зроблений з дотриманням інтересів сторін висновок суду першої інстанції щодо зменшення суми неустойки на 50% та стягнення з Відповідача пені відповідно у сумі 484971,31 грн.

При цьому апеляційний суд враховує, що майновий стан Відповідача є суттєво гіршим у порівнянні з Позивачем. Так, як вбачається з матеріалів справи, станом на 01.07.2018 дебіторська заборгованість КПТМ «Криворіжтепломережа» становить – 632600,6 тис. грн, у тому числі: населення – 357435,6 тис. грн, бюджетні організації – 854,8 тис. грн, госпрозрахункові підприємства – 72065,8 тис. грн. Відповідачем вживаються передбачені законодавством заходи щодо зменшення заборгованості, шляхом стягнення її з боржників у судовому порядку, про що надані довідки про претензійно-позовну роботу та наявність виконавчих проваджень.

Заперечення апелянта з приводу не з’ясування всіх обставин справи та неправомірного застосування судом норм ст. 233 Господарського кодексу України апеляційним судом відхиляються, бо, по-перше, наявність збитків, заподіяних в результаті неналежного виконання зобов’язання Відповідачем скаржником не доведена, а по-друге, обставини, які визначені законодавцем та мають бути взяті судом до уваги відповідно до ст. 233 Господарського кодексу України, вивчаються у їх сукупності. Позивачем не надано до матеріалів справи жодних доказів щодо тих обставин, на які він посилається, та які повинен був врахувати суд, вирішуючи питання зменшення неустойки.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено. Що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

3% річних за період прострочення з врахуванням здійснюваних відповідачем оплат з 26.11.2016 по 21.03.2017 складають – 138563,22 грн, інфляційні втрати за період з грудня 2016 року по лютий 2017 року – 342730,16 грн та правомірно стягнуті судом першої інстанції.

На підставі викладеного, колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом в оскаржуваному рішенні повно встановлені фактичні обставини справи, яким надана вірна оцінка у відповідності до норм чинного матеріального та процесуального законодавства, тому місцевий господарський суд дійшов правомірного та обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову в частині стягнення пені у сумі 484971,31 грн, 3% річних – 138563,22 грн та інфляційних втрат – 342730,16 грн. У решті позову правомірно відмовлено.

Зазначивши в мотивувальній частині рішення, що судові витрати у справі покладаються на сторони пропорційно задоволеним вимогам, втім суд правомірно стягнув всі витрати по сплаті судового збору за розгляд позовної заяви з відповідача, оскільки з його вини виник спір та розмір пені позивачем визначено вірно, та в цій частині ухвалив законне рішення.

Відтак, підстави для скасування або зміни цього рішення, передбачених статтею 277 Господарського процесуального кодексу України, відсутні. Доводи апелянта не спростовують правомірних висновків місцевого господарського суду, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати за перегляд справи в апеляційній інстанції покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 276, 282, 287, 288 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 18.12.2018 у справі №904/4085/18 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 18.12.2018 у справі №904/4085/18 залишити без змін.

Судові витрати, пов’язані з розглядом даної апеляційної скарги, покласти на апелянта - Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України".

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 20 днів з дня складання повної постанови в порядку, встановленому ст. ст. 287, 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена 19.02.2019.

Головуючий суддя Л.П. Широбокова

Суддя                                                                       І.М. Подобєд

Суддя           Е.В. Орєшкіна