ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРCОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел./0552/26-47-84, 49-31-78, факс 49-31-78, веб сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2019 року Справа № 923/955/18

Господарський суд Херсонської області у складі судді Остапенко Т.А., при секретарі судового засідання Фінаровій О.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу:

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Тигрес», місцезнаходження: 45601, Волинська обл., Луцький р-н, с. Липини, вул. Перемоги, 25, ідентифікаційний код юридичної особи: 38143461

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авалон ІНК», місцезнаходження: 73000, м. Херсон, вул. Жовтневої Революції, 28, ідентифікаційний код юридичної особи: 38270261

про стягнення: 26558,60 грн.

за участю представників сторін:

від позивача - Шелестюк О.М., на підставі довіреності від 03.01.2019 р.

від відповідача - не прибув

08.11.2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Тигрес» (далі - позивач) звернулося до господарського суду із позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Авалон ІНК» (далі - відповідач) заборгованості за договором поставки № ТР16-31 від 05.10.2016 року у розмірі 26558,60 грн., з яких: 22413,88 грн. - основний борг; 1753,81 грн. - пеня; 1965,05 грн. - 40 % річних; 425,86 грн. - інфляційні втрати.

Позовні вимоги, на підставі ст. ст. 11, 509, 526, 530, 656 ЦК України, обґрунтовані твердженням позивача про неналежне виконання відповідачем зобов'язань з оплати товару, поставленого позивачем за вищевказаним договором поставки, у зв'язку із чим у нього на наявний борг у розмірі 22413,88 грн., на який позивачем нараховані штрафні санкції, відсотки річних та інфляційні втрати.

Справу, згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.11.2018 року, розподілено судді Остапенко Т.А.

Ухвалою від 13.11.2018 року судом відкрито провадження у справі. Розгляд справи, виходячи із змісту ст. ст. 12, 247 ГПК України здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження із викликом сторін.

Ухвалою суду від 28.11.2018 року задоволено клопотання позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції з Господарським судом Волинської області.

У зв'язку із необхідністю надання позивачем пояснень щодо нарахованих сум боргу, у судовому засіданні, призначеному на 12.12.2018 року оголошено перерву до 23.01.2019 року.

У зв'язку із тимчасовою непрацездатністю судді з 16.01.2019 по 25.01.2019 року, що унеможливило проведення, 23.01.2019 року, судового засідання у справі, 31.01.2019 постановлено ухвалу, якою судове засідання призначено на 21.02.2019 року.

Справу розглянуто поза межами строку, визначеного ст. 248 ГПК України, що обумовлено необхідністю надання позивачем додаткових пояснень в обґрунтування заявлених ним позовних вимог, відпусткою судді з 17.12.2018 року до 14.01.2019 року, її тимчасовою непрацездатністю з 16.01.2019 по 25.01.2019 року та відрядженням з 28.01.2019 року по 30.01.2019 року.

Так, у п. п. 2, 4 ч. 5 ст. 13 ГПК України, закріплено, що суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість: сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до п. п. 4, 10 ч. 3 ст. 2 ГПК України, до принципів господарського судочинства віднесено змагальність сторін та розумність строків розгляду справи.

Під змагальністю, виходячи із змісту ч. ч. 2, 3 ст. 13 ГПК України, розуміється, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. На суд покладений обов'язок сприяти учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Захищене статтею 6 Європейської конвенції з прав людини, право на справедливий судовий розгляд також передбачає право на змагальність провадження. Кожна сторона провадження має бути поінформована про подання та аргументи іншої сторони та отримувати нагоду коментувати чи спростовувати їх.

У п. 63 Рішення у справі «Руїс-Матеос проти Іспанії», від 23 червня 1993 року, заява № 12952/87 зазначено, що принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них.

Принцип змагальності припускає поєднання активності сторін у забезпеченні виконання ними своїх процесуальних обов'язків із забезпеченням судом умов для здійснення наданих їм прав.

В свою чергу, розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі.

В рішенні Європейського суду Броуган та інші проти Сполученого Королівства від 29.11.1988 року роз'яснено, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.

За змістом ст. 114 ГПК України суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій, строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги, з підстав, що зазначені у позові підтримав та просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач, явку свого представника у жодне судове засідання не забезпечив. Ухвали суду, що направлялися за юридичною адресою відповідача повернулися до суду не врученими із відмітками на конвертах «за закінченням терміну зберігання».

Відповідно до ч. 3 ст. 120 ГПК України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Днем вручення судового рішення, згідно п. п. 4,5 ч. 6 ст. 242 ГПК України, зокрема, є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

З огляду на наведене, відповідач вважається таким, що належним чином повідомлений про дату та час судового засідання. Про причини неявки відповідач суд не повідомив, своїм правом подати відзив на позовну заяву, протягом визначеного строку, не скористався.

Згідно з ч. 2 ст. 178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Таким чином, справу розглянуто за відсутності відповідача, за наявними в ній доказами.

У судовому засіданні, 21.02.2019 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення, повідомлено про дату підготовки повного судового рішення, роз'яснено процедуру оскарження рішення.

З'ясувавши обставини справи, оцінивши в сукупності надані докази, заслухавши пояснення представника позивача, суд

в с т а н о в и в:

05.10.2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Тигрес» (постачальник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Авалон ІНК» (покупець, відповідач) укладено договір поставки № ТР16-31 (далі - Договір) (а.с. 30-32).

Згідно п. 1.1. Договору постачальник зобов'язався, на визначених договором умовах, поставляти окремими партіями та передавати у власність покупця товари, а покупець зобов'язався приймати та оплачувати ці товари.

У п.п. 1.2. - 1.4. Договору сторони узгодили, що асортимент товару визначається на підставі прайс-листів та/або каталогів, наданих постачальником, які не є додатком до договору. Ціна на товар (звичайна ціна), який передається покупцю визначаються сторонами у видаткових накладних, які є невід'ємними частинами договору, згідно діючих у постачальника цін на момент поставки. Товар передається постачальником частинами - товарними партіями. Розмір товарної партії визначається у видатковій накладній, яку виписує постачальник на підставі замовлення поданого покупцем та погодженого постачальником.

Відповідно до умов, визначених у п. п. 2.1., 2.2. Договору, ціни на товар, визначаються постачальником самостійно. Підставою для зміни цін на товари може бути зміна курсу іноземних валют на міжбанківському валютному ринку, зміна ціни виробником товару, зміни у законодавстві України, які впливають на діяльність постачальника, домовленість сторін або інші підстави. Остаточні ціни на товар зазначаються в накладних на партію товару. Загальна сума договору визначається як сума всіх накладних, за якими був переданий товар в період дії договору.

Згідно п. 5.3. Договору поставка товару здійснюється на умовах DDP відповідно до Інкотермс Міжнародні правила тлумачення торговельних термінів (редакція 2010 року), з урахуванням умов Договору, за місцезнаходженням торгової точки покупця (місця доставки), вказаним у замовленні/видатковій накладній на поставлений товар.

Приймання-передача товару здійснюється в пункті доставки представниками обох сторін, шляхом підпису на видатковій накладній штампа (печатки) покупця. У разі, якщо сторонами не складатиметься акт про невідповідність товару по асортименту, кількості чи якості та сторонами будуть робитися закреслення (вичерки) по тексту видаткової накладної, ця накладна має силу первинного документа та підтверджує факт прийняття покупцем товару, без урахування закреслених пропозицій (п. 6.1. Договору).

Пунктом 6.3. Договору передбачено право покупця, у зв'язку із явними недоліками товару, протягом 3 календарних днів з дати поставки, пред'явити претензію, а щодо прихованих недоліків - протягом 14 календарних днів з дати поставки.

Згідно п. 6.6. Договору право власності та ризик випадкового знищення або випадкового пошкодження товару переходять від постачальника до покупця з моменту передання йому товару (моменту фактичного передання партії товару у місці доставки).

У розділі 7 Договору визначено наступний порядок розрахунків за поставлений товар.

Так, згідно п. 7.1. Договору, оплата товару, поставленого за договором, здійснюється, із розстроченням платежу, частинами по мірі реалізації третім особам, за товар, який реалізовано:

- на 15 число поточного місяця у строк з 16 по 18 число поточного місяця за період з 1 по 15 число поточного місяця включно;

- на 01 число наступного за звітним місяцем у строк з 01 по 03 число місяця за період з 16 по останнє число звітного місяця включно.

Розрахунок за товар здійснюється в національній валюті України, в безготівковому порядку, шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок постачальника, який вказаний у договорі або письмово повідомлений постачальником додатково. Датою оплати вважається дата зарахування коштів на поточний рахунок постачальника (п.п. 7.2., 7.3. Договору).

У п. 11.1 Договору визначено, що з метою забезпечення постачальнику можливості контролю за вчасними розрахунками, покупець зобов'язаний, надавати постачальнику достовірну інформацію (звіт) про реалізацію товару та/або його залишки станом: з 1 по 15 число місяця включно у строк з 16 по 18 число поточного місяця; з 16 по останнє число місяця включно у строк з 1 по 3 число наступного місяця. Звіт подається покупцем по факсу, електронною поштою або іншим способом, який дає можливість зафіксувати час відправлення звіту. У разі неподання покупцем постачальнику звіту згідно умов даного договору або подання звіту з недостовірними даними, вважається, що весь поставлений товар покупцем реалізований і у нього настав обов'язок сплатити вартість всього поставленого товару наступного дня, після того як звіт мав бути наданий.

Згідно п. 10.1. Договору, він вступає в дію з дати його підписання і діє до 31.12.2016 року, а в частині виконання сторонами своїх зобов'язань до повного виконання.

Строк дії договору кожен раз автоматично продовжується на наступний календарний рік на аналогічних умовах, якщо жодна зі сторін не повідомить про розірвання договору до закінчення його дії ( п.10.2. Договору).

На виконання умов Договору, позивачем здійснено поставку товару за наступними видатковими накладними:

- видаткова накладна (ТР) № 22323 від 19.04.2018 року на загальну суму 4801,54 грн. (а.с. 33);

- видаткова накладна (ТР) № 18871 від 03.04.2018 року на загальну суму 2361,28 грн. (а.с. 34);

- видаткова накладна (ТР) № 16265 від 27.03.2018 року на загальну суму 14690,88 грн. (а.с. 35-36);

- видаткова накладна (ТР) № 72486 від 12.12.2017 року на загальну суму 2322,35 грн. (а.с. 37)

Видаткові накладні підписані та скріплені печатками обох сторін.

Водночас, відповідач, всупереч умовам Договору, вартість поставленого товару, у визначених порядку та строки, у повному обсязі не оплатив, у зв'язку із чим, за твердженням позивача, з урахуванням часткової оплати боргу, згідно виписок по рахунку позивача (а.с. 74-79) та повернення товару за видатковою накладною № 8204/1 від 26.10.2018 року у розмірі 2316,00 грн., у нього наявна заборгованість у розмірі 22143,88 грн. за усіма поставками, включаючи поставку за вищевказаними видатковими накладними.

03.05.2018 року за вих. № 1032 (а.с. 39,40), 26.07.2018 року за вих. № 1819 (а.с. 41,42), 17.09.2018 року за вих. № 2075 (а.с. 43,44) позивач звертався до відповідача із вимогами щодо розрахунку за поставлений товар, у тому числі і за вищевказаними видатковими накладними. Проте, відповідач за поставлений товар у повному обсязі, так і не розрахувався, що стало підставою для звернення позивача до суду із цим позовом.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 173 ГК України передбачено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

За своєю правовою природою, укладений між позивачем та відповідачем договір є договором поставки, а правовідносини сторін, відповідно, врегульовано нормами статей 264-271 ГК України, ст. 712 ЦК України.

Так, відповідно до ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

За змістом положень статті 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Аналогічні положення містяться й у статтях 525, 526 ЦК України.

Згідно зі статтею 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК).

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За змістом ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України).

Відповідно до ст. 86 ГПК України, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд зазначає, що позивачем підтверджено факт належного виконання зобов'язань з поставки товару за договором поставки № ТР16-31 від 05.10.2016 року.

Як вбачається із положень п.п. 7.1, 7.2. Договору сторонами визначено, що розрахунок за поставлений товар здійснюється із розстроченням платежу по мірі реалізації товару. Для цього, у п. 11.1. Договору визначено обов'язок відповідача до відповідної дати надсилати позивачу звіт про реалізацію товару та/або його залишків.

Разом з тим, відповідач зобов'язання із направлення позивачу звітів про реалізацію товару та оплати вартості поставлених товарів не виконав, у зв'язку із чим у позивача виникло право вимоги оплати повної вартості товару, поставленого за кожною окремою накладною.

Факт отримання товару, наявності заборгованості у вищевказаних розмірах, відповідачем у встановленому процесуальним законом порядку, не спростовано.

Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь 22413,88 грн. за поставлений за договором поставки № ТР16-31 від 05.10.2016 року товар є законними і обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача на його користь 1753,81 грн. -пені, 1965,05 грн. - 40 % річних та 425,86 грн. - інфляційних втрат за період з 14.08.2018 року по 01.11.2018 року суд зазначає наступне.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Згідно зі ст. 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частиною 4 ст. 231 ГК України визначено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (ч. 6 ст. 231 ГК України).

Право нарахування пені визначено у п. 8.3. Договору, згідно якого, за прострочення платежів, передбачених договором, покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний календарний день прострочення за весь час прострочення без обмеження. Позовна давність щодо вимоги про стягнення пені згідно цього пункту становить 3 роки.

Враховуючи наведені норми права та встановлений факт прострочення виконання відповідачем договірних зобов'язань з оплати товару, суд, перевіривши розрахунок суми пені, здійснений позивачем, визнає його арифметично правильним, а вимоги щодо стягнення пені - обґрунтованими та такими, що підтверджуються у заявленій сумі - 1753,81 грн.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

У п. 7.4. Договору сторонами визначено, що якщо покупець не оплатив вартість поставленого товару у визначений строк, то він зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 40 % річних від простроченої суми.

Порушення відповідачем умов, укладеного із позивачем договору, підтверджено матеріалами справи, а відтак вимоги про стягнення з відповідача 40% річних і інфляційних втрат за прострочення виконання грошового зобов'язання є правомірними та обґрунтованими.

Перевіривши, наданий позивачем до позову розрахунок 40 % річних та інфляційних втрат, суд визнає його арифметично правильним та задовольняє ці вимоги у заявлених сумах: 1965,05 грн. - 40 % річних та 425,86 грн. - інфляційних втрат.

Таким чином, судом встановлена обґрунтованість та правомірність вимог позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за договором поставки № ТР16-31 від 05.10.2016 року, яка складається із: 22413,88 грн. - основного боргу; 1753,81 грн. - пені; 1965,05 грн. - 40 % річних; 425,86 грн. - інфляційних втрат.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, позивачу за рахунок відповідача відшкодовується судовий збір у сумі 1762,00 грн.

Керуючись ст. ст. 129, 232, 233, 237, 238, 240, п.п. 17.5 п. 17 Розділу ХІ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України, суд

у х в а л и в:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Тигрес» - задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Авалон ІНК» (місцезнаходження: 73000, м. Херсон, вул. Жовтневої Революції, 28, ідентифікаційний код юридичної особи: 38270261) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Тигрес» (місцезнаходження: 45601, Волинська обл., Луцький р-н, с. Липини, вул. Перемоги, 25, ідентифікаційний код юридичної особи: 38143461) заборгованість за договором поставки № ТР16-31 від 05.10.2016 року, яка складається із: 22413,88 грн. - основного боргу; 1753,81 грн. - пені; 1965,05 грн. - 40 % річних; 425,86 грн. - інфляційних втрат.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Авалон ІНК» (місцезнаходження: 73000, м. Херсон, вул. Жовтневої Революції, 28, ідентифікаційний код юридичної особи: 38270261) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Тигрес» (місцезнаходження: 45601, Волинська обл., Луцький р-н, с. Липини, вул. Перемоги, 25, ідентифікаційний код юридичної особи: 38143461) судовий збір у розмірі 1762,00 грн.

4. Видати наказ після набрання рішенням по справі законної сили.

5. Копію рішення направити сторонам по справі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційна скарга подається до Південно-західного апеляційного господарського суду через Господарський суд Херсонської області (підпункт 17.5 пункту 1 Розділу ХІ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України).

Повне рішення складено 25.02.2019 року.

Суддя Т.А. Остапенко