УХВАЛА

м. Київ

25.02.2019Справа № 910/1855/19

Суддя Якименко М.М., розглянувши

позовну заяву Львівської міської ради (79006, м. Львів, площа Ринок, 1)

до 1. Львівської обласної ради (79008, м. Львів, вул. Винниченка, 18)

2. Львівської обласної державної адміністрації (79008, м. Львів, вул. Винниченка, 18)

3. Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафта-Львів" (79019, м. Львів, вул. Гайдамацька, 11)

4. Товариства з обмеженою відповідальністю "Нарнія-Трейд" (79049, Львівська обл., місто Львів, ПРОСПЕКТ ЧЕРВОНОЇ КАЛИНИ, будинок 62"А")

про визнання недійсним рішення, розпорядження, договору купівлі-продажу, акту на право власності на землю, витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння

ВСТАНОВИВ:

Львівська міська рада звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом до Львівської обласної ради, Львівської обласної державної адміністрації, Товариства з обмеженою відповідальністю «Нафта-Львів», Товариства з обмеженою відповідальністю «Нарнія-трейд», в якому просить:

- визнати недійсним Рішення № 408 «Про попереднє погодження місця розташування об'єкта будівництва», видане Львівською обласною радою 28 грудня 2000 року в частині погодження продажу та уповноваження Львівської обласної державної адміністрації на здійснення продажу земельної ділянки у м. Львові на вул. Шевченка (Рясне, територія "Електрону"), площею 0,15 га;

- визнати недійсним Розпорядження № 1454 «Про продаж земельних ділянок несільськогосподарського призначення для будівництва АЗС у м. Львові», видане Головою Львівської обласної державної адміністрації 15 грудня 2000 року в частині продажу земельної у м. Львові на вул. Шевченка (Рясне, територія "Електрону"), площею 0,15 га;

- визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки на вул. Шевченка (Рясне, територія "Електрону"), площею 0,15 га, укладений між Львівської обласною державною адміністрацією та Товариством з обмеженою відповідальністю «Нафта-Львів» 27 грудня 2000 року, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Дякович М.М.;

- визнати недійсним Державний акт на право власності на землю серія ЛВ № 028582, виданий 23 січня 2001 року Львівською обласною державною адміністрацією Товариству з обмеженою відповідальністю «Нафта-Львів» на підставі Розпорядження Голови Львівської обласної державної адміністрації від 15 грудня 2000 року № 1454 щодо земельної ділянки площею 0,15 га, у м. Львові на вул. Шевченка (Рясне, територія "Електрону"), зареєстрований Львівським обласним управлінням земельних ресурсів в книзі записів державної реєстрації державних актів на право власності на землю №7 кн. 5-3;

- витребувати у Товариства з обмеженою відповідальністю «Нафта - Львів» на користь Львівської міської ради земельну ділянку з цільовим призначенням - для розміщення та експлуатації будівель і споруд додаткових транспортних послуг та допоміжних операцій площею 0,15 га, яка знаходиться у м. Львові на вул. Шевченка (Рясне, територія "Електрону"), кадастровий номер № :11:007:0029.

Дослідивши матеріали позовної заяви, суд дійшов висновку про наявність підстав для залишення її без руху, зважаючи на наступне.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 ГПК України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Суд зазначає, що правові засади справляння, розмір ставок судового збору та порядок його сплати регулюються Законом України "Про судовий збір" від 08.06.2011 року №3674-VI.

Відповідно до статті 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Частиною 1 статті 6 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що судовий збір перераховується в безготівковій або готівковій формі.

Відповідно до п. 3.1. Інструкції "Про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті", затвердженої Постановою Правління НБУ від 21.01.2004 року № 22, платіжне доручення оформляється платником за формою, наведеною в додатку 2 до цієї Інструкції, згідно з вимогами щодо заповнення реквізитів розрахункових документів, що викладені в додатку 8 до цієї Інструкції, та подається до банку, що обслуговує його, у кількості примірників, потрібних для всіх учасників безготівкових розрахунків.

Отже, належним доказом про сплату судового збору є оригінал квитанції установи банку або відділення поштового зв'язку, які прийняли платіж, платіжне доручення, підписане уповноваженою посадовою особою і скріплене печаткою установи банку з відміткою про дату виконання платіжного доручення.

Згідно п. 2.21. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013 року платіжне доручення на безготівкове перерахування судового збору, квитанція установи банку про прийняття платежу готівкою додаються до позовної заяви (заяви, скарги) і мають містити відомості про те, яка саме позовна заява (заява, скарга, дія) оплачується судовим збором.

Відповідні документи подаються до господарського суду тільки в оригіналі; копії, у тому числі виготовлені із застосуванням технічних засобів (фотокопії тощо) цих документів, не можуть бути належним доказом сплати судового збору.

Натомість як вбачається з матеріалів позовної заяви, позивачем в якості доказів сплати судового збору надано незасвідчену копію платіжного доручення № 703 від 14.12.2018 року на суму 19280,00 грн.

Враховуючи вищевикладене, суд не може прийняти копію платіжного доручення № 703 від 14.12.2018 року на суму 19280,00 грн. як належний доказ, що підтверджує сплату позивачем судового збору у встановленому порядку.

Суд зазначає, що вимоги щодо форми та змісту позовної заяви закріплені у статті 162 Господарського процесуального кодексу України, зокрема, згідно п. 9 ч. 3 ст. 162 Господарського процесуального кодексу України позовна заява повинна містити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв'язку із розглядом справи; згідно п. 10 ч. 3 ст. 162 Господарського процесуального кодексу України зазначено, що позовна заява повинна містити підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Проте, як встановлено судом, позовна заява не містить попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв'язку із розглядом справи, а також не містить підтвердження про те, що позивачем не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Відповідно до п. 8 ч. 3 ст. 162 ГПК України позовна заява повинна містити перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.

Дослідивши матеріали позовної заяви, суд встановив, що остання не містить зазначення щодо наявності/відсутності у позивача оригіналів поданих доказів.

Також згідно з п. 2 ч. 3 ст. 162 Господарського процесуального кодексу України позовна заява повинна містити повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, ім'я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб); поштовий індекс; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості відомі позивачу), вказівку на статус фізичної особи - підприємця (для фізичних осіб - підприємців); відомі номери засобів зв'язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти.

Судом встановлено також, що в позовній заяві позивачем не зазначено номерів засобів зв'язку, а також офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти відповідачів 1-4; не зауважено, що такі відомості щодо учасників справи позивачу не відомі.

Як свідчать матеріали позовної заяви, позивачем визначено в якості відповідача 3 Товариство з обмеженою відповідальністю "Нафта-Львів" (79019, м. Львів, вул. Гайдамацька, 11, ).

Проте за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за вказаним кодом в реєстрі зареєстровано іншу юридичну особу - ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "АВТОРЕМПОБУТСЕРВІС", місцезнаходження: 69000, Запорізька обл., місто Запоріжжя, БУЛЬВАР ЦЕНТРАЛЬНИЙ, будинок 9-А.

При цьому згідно даних вказаного реєстру юридична особа Товариство з обмеженою відповідальністю "Нафта-Львів" має ідентифікаційний код 31144427 та місцезнаходження 79019, Львівська обл., місто Львів, ВУЛИЦЯ ГАЙДАМАЦЬКА, будинок 11.

Тобто позивачем невірно зазначено ідентифікаційний код юридичної особи відповідача 3.

Окрім цього, ідентифікаційні коди позивача, відповідача 1 та відповідача 2 позивачем не зазначені взагалі.

Будь - яких доказів на підтвердження даної інформації щодо юридичних осіб, визначених позивачем в якості відповідачів 1 та 2, а також самого позивача, позовні матеріали не містять.

Також судом встановлено, що в позовній заяві відповідачем 2 визначено Львівську обласну державну адміністрацію з місцезнаходженням: 79008, м. Львів, вул. Винниченка, 1, в той час як за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, місцезнаходженням вказаної юридичної особи є 79008, м. Львів, вул. Винниченка, 18.

Тобто, позивачем невірно зазначено місцезнаходження відповідача 2.

В свою чергу суд зазначає, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 164 Господарського процесуального кодексу України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують відправлення іншим учасникам справи копії позовної заяви і доданих до неї документів.

Частиною 1 ст. 172 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що позивач, особа, яка звертається з позовом в інтересах іншої особи, зобов'язані до подання позовної заяви надіслати учасникам справи її копії та копії доданих до неї документів листом з описом вкладення.

При цьому, вказані правові норми не ставлять обов'язок позивача направити відповідачу копії доданих до позовної заяви документів в залежність від того чи є у відповідача в наявності ці документи, а містять імперативну норму щодо обов'язковості надіслання сторонам копії позовної заяви та доданих до неї документів листом з описом вкладення.

Як встановлено судом, позивачем в якості доказів направлення на адресу відповідача 2 копії позовної заяви та доданих до неї документів надано опис вкладення у цінний лист від 12.02.2019 року та накладну № 527 від 12.02.2019 року.

Зі змісту поданого опису та накладної вбачається, що позивачем було направлено позовну заяву та додані до неї докази на ім'я Львівської обласної державної адміністрації на адресу: 79008, м. Львів, вул. Винниченка, 1, що не відповідає місцезнаходженню відповідача 2 за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Доказів направлення копій позовної заяви, як того вимагають положення ст. 164, 172 Господарського процесуального кодексу України, на належну адресу відповідача 2, позивачем не надано.

Відповідно до ч. 2 ст. 164 ГПК України позивач зобов'язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Згідно з ч. 3 ст. 164 Господарського процесуального кодексу України у разі необхідності до позовної заяви додається клопотання про призначення експертизи, витребування доказів тощо.

Згідно ч. 1, 2, 4, 5 ст. 91 Господарського процесуального кодексу України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який заходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Зокрема, копії, які видаються органами державної влади України, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями та їх об'єднаннями усіх форм власності, повинні бути засвідчені з додержанням вимог пункту 5.27 Національного стандарту України "Державна уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлення документів. ДСТУ 4163-2003", затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 07.04.2003 № 55, а разі якщо інструкціями з діловодства, які діють у відповідних органах, підприємствах, установах і організаціях установлено додаткові вимоги щодо оформлення копій, - також і цих вимог.

Так, за змістом вказаного нормативно-правового акту відмітка про засвідчення копії документа складається: зі слів „Згідно з оригіналом, назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії, яка проставляється нижче підпису.

У разі невідповідності наданих суду копій документів згаданим вимогам вони не вважаються належними і допустимими доказами і не беруться судом до уваги у вирішенні спору.

Копія документа - документ, що відтворює інформацію іншого документа і всі його зовнішні ознаки чи їх частину.

Однак, в порушення приписів ч. 2 ст. 164 ГПК України позивачем до позовної заяви додані копії документів, жодним чином не засвідчені.

Враховуючи вищевикладене, суд не може прийняти зазначені копії в якості належних доказів на підтвердження викладених в позовній заяві обставин.

Окрім цього, надана позивачем копія договору купівлі - продажу земельної ділянки від 27.12.2000 року не придатна для огляду судом через свою низьку якість.

Згідно ч. 1 ст. 174 ГПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу, протягом п'яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху (ч. 2 ст. 174 ГПК України).

За наведених обставин, оскільки подана позивачем позовна заява не відповідає вимогам статті 164 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає за необхідне залишити її без руху та надати позивачу строк для усунення вищевказаних недоліків.

Суд звертає увагу позивача на те, що відповідно до ч. 4 ст. 174 ГПК України якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 162, 164, 172, 174, 232, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Залишити позовну заяву Львівської міської ради без руху.

2. Встановити Львівській міській раді строк на усунення недоліків позовної заяви - 7 (сім) днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

3. Встановити Львівській міській раді спосіб усунення недоліків позовної заяви шляхом:

- подання до суду належних та допустимих доказів на підтвердження сплати судового збору у встановленому порядку (оригінал платіжного доручення з відміткою банку про виконання);

- подання до суду доказів на підтвердження відправлення відповідачу 2 на адресу його місцезнаходження копій позовної заяви та всіх доданих до позовної заяви документів;

- подання до суду розрахунку суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв'язку із розглядом справи;

- подання до суду письмової заяви, яка буде містити: підтвердження про те, що позивачем не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав;

- подання до суду письмової заяви із зазначенням номерів засобів зв'язку, а також офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти відповідачів 1-4; чи обґрунтованими доводами про те, що такі відомості щодо учасників справи позивачу не відомі;

- подання до суду письмових пояснень із зазначенням щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви;

- подання до суду належним чином засвідчених копій договору купівлі - продажу земельної ділянки від 27.12.2000 року;

- подання до суду письмових доказів на підтвердження повної назви, місцезнаходження та ідентифікаційного коду юридичної особи - позивача та відповідачів 1, 2, 3;

- подання до суду належних та допустимих доказів на підтвердження надсилання копії позовної заяви та доданих до неї документів на адресу місцезнаходження відповідача 2.

Надати суду докази направлення копій вказаних доказів відповідачам.

4. Ухвала набрала законної сили 25.02.2019 року та оскарженню не підлягає.

Суддя М.М. Якименко