РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.02.2019Справа № 910/7402/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Щербакова С.О., за участю секретаря судового засідання Бородині В.В., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Публічного акціонерного товариства "Одеський припортовий завод"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Всеукраїнська Енерго Компанія"

про стягнення 21 641 984, 71 грн.

Представники:

від позивача: Грабовий О.А.;

від відповідача: Попов А.С.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Одеський припортовий завод" (далі-позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Всеукраїнська Енерго Компанія" (далі-відповідач) про стягнення заборгованості у розмірі 24 048 853, 51 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором № 20/СН-244 на переробку давальницької сировини від 21.12.2017.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.06.2018 позовну заяву Публічного акціонерного товариства "Одеський припортовий завод" - залишено без руху. Встановлено Публічному акціонерному товариству "Одеський припортовий завод" строк протягом п'яти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків позовної заяви, а саме надати суду підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

18.06.2018 через відділ автоматизованого документообігу суду від Публічного акціонерного товариства "Одеський припортовий завод" надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.06.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи здійснюється в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 19.07.2018.

У судовому засіданні 19.07.2018 представником Товариства з обмеженою відповідальністю "Всеукраїнська Енерго Компанія" було подано клопотання про оголошення перерви у підготовчому судовому засіданні.

Також, у судовому засіданні 19.07.2018 суд на місці ухвалив продовжити строк проведення підготовчого провадження на 30 днів та оголосив перерву у підготовчому засіданні на 30.08.2018.

20.07.2018 через відділ автоматизованого документообігу суду від Публічного акціонерного товариства "Одеський припортовий завод" надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог у якій представник позивача просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Всеукраїнська Енерго Компанія" на користь Публічного акціонерного товариства "Одеський припортовий завод" заборгованість, що виникла внаслідок неналежного виконання зобов'язання в розмірі 21 641 984 (двадцять один мільйон шістсот сорок одна тисяча дев'ятсот вісімдесят чотири) гривні 71 коп.

29.08.2018 через відділ автоматизованого документообігу суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Всеукраїнська Енерго Компанія" надійшов відзив на позовну заяву у якому представник відповідача заперечує правомірність дій Публічного акціонерного товариства "Одеський припортовий завод" щодо самостійного продажу майна Товариства з обмеженою відповідальністю "Всеукраїнська Енерго Компанія" оскільки такі дії не відповідають умовам укладеного між сторонами Договору на переробку давальницької сировини № 20/СН-224 та приписам ст. 591, 597 ЦК України.

У судовому засіданні 30.08.2018 розглянувши подану позивачем заяву про зменшення розміру позовних вимог, суд визнав подану заяву такою, що відповідає вимогам ст. 46 ГПК України у зв'язку з чим прийняв її до розгляду.

За таких обставин, суд розглядає справу, виходячи з нової ціни позову, а саме стягнення 21 641 984, 71 грн.

Також, у судовому засіданні 30.08.2018 суд на місці ухвалив відкласти підготовче судове засідання на 13.09.2018.

07.09.2018 через відділ автоматизованого документообігу суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Всеукраїнська Енерго Компанія" надійшло клопотання про призначення судового засідання в режимі відеоконференції.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.09.2018 відмовлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Всеукраїнська Енерго Компанія» в задоволенні клопотання про забезпечення проведення судового засідання у справі № 910/7402/18, призначеного на 13.09.2018, у режимі відео конференції.

У судовому засіданні 13.09.2018 суд на місці ухвалив відкласти підготовче засідання на 04.10.2018.

03.10.2018 через відділ автоматизованого документообігу суду від Публічного акціонерного товариства «Одеський припортовий завод» надійшла заява про уточнення позовних вимог, в якій позивач просить суд стягнути з відповідача щтраф за невиконання зобов'язань передбачених п.6.4. договору № 20/СН-244 на переробку давальницької сировини від 21.12.2017 у розмірі 21 641 984, 71 грн.

У судовому засіданні 04.10.2018 розглянувши подану позивачем заяву про уточнення позовних вимог, суд зазначив, що оскільки позивачем у позовній заяві № 1751 від 05.06.2018 з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог було заявлено про стягнення заборгованості у розмірі 21 641 984, 71 грн., а наразі позивач визначаючи правову природну заявленої до стягнення суми вказує, що кошти у розмірі 21 641 984, 71 грн. є штрафом нарахованим за невиконання зобов'язань передбачених п.6.4. договору № 20/СН-244 на переробку давальницької сировини від 21.12.2017, суд розцінює подану заяву про уточнення позовних вимог, як заяву про зміну предмету позову, визнає її такою, що відповідає вимогам ст. 46 ГПК України у зв'язку з чим приймає до розгляду.

За таких обставин, суд розглядає справу, виходячи з нового предмету позову, а саме стягнення 21 641 984, 71 грн. - штрафу за невиконання умов пункту 6.4. договору № 20/СН-244 на переробку давальницької сировини від 21.12.2017.

У судовому засіданні 04.10.2018 оголошено перерву до 08.11.2018.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.11.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Судове засідання у справі № 910/7402/18 призначено на 06.12.2018.

05.12.2018 через відділ автоматизованого документообігу суду представник позивача подав заяву по суті справи, в якій зазначає, що нарахування штрафу здійснено на суму 656 645 525, 40 грн. (загальна вартість послуг переробки давальницької сировини в готову продукцію та запланованої постави давальницької сировини) відповідно до п. 6.4. договору від 31.05.2018 за порушення зобов'язань передбачених додатковою угодою № 17 до договору та сума штрафу складає 32 832 276, 27 грн.

06.12.2018 представник відповідача через відділ автоматизованого документообігу суду подав письмові пояснення, в яких відповідач зазначає, що визначена позивачем заборгованість відповідача у сумі 148 851 551, 11 грн. була погашена самостійно позивачем шляхом продажу належного Товариству з обмеженою відповідальністю "Всеукраїнська Енерго Компанія" майна на загальну суму 206 018 210, 00 грн.

06.12.2018 представник позивача подав заяву про відвід судді, в якій зазначає, що провадження у справі було відкрито 19.06.2018, відповідно до ухвали Господарського суду міста Києва від 08.11.2018 підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті на 06.12.2018, з чого випливає, що строк підготовчого провадження тривав з 19.06.2018 по 08.11.2018, тобто майже п'ять місяців, проте відповідно до ст. 177 ГПК України підготовче провадження має бути проведене протягом шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі, у зв'язку з чим просить відвести суддю Щербакова С.О. від розгляду справи № 910/7402/18.

Розглянувши матеріали вищевказаної заяви про відвід судді Щербакова С.О., суд дійшов висновку про її необґрунтованість, у зв'язку з чим ухвалою від 06.12.2018 заяву Публічного акціонерного товариства "Одеський припортовий завод" про відвід судді Щербакова С.О. від розгляду справи №910/7402/18 передано для визначення судді в порядку, встановленому ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України. Зупинено провадження у справі №910/7402/18 до вирішення суддею, визначеним в порядку ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, заяви Публічного акціонерного товариства "Одеський припортовий завод" про відвід судді Щербакова С.О. від розгляду справи №910/7402/18.

10.12.2018 через відділ автоматизованого документообігу суду від Публічного акціонерного товариства "Одеський припортовий завод" надійшла заява про забезпечення позову, в якій позивач просить суд до вирішення справи по суті заборонити Товариству з обмеженою відповідальністю "Всеукраїнська Енерго Компанія" вчиняти дії спрямовані на вилучення зі складу Публічного акціонерного товариства "Одеський припортовий завод" залишки карбаміду: карбамід наливний - 0331 тон; карбамід в біг-бегах - 4 475, 200 тон; розливний карбамід - 34, 412 тон.

Ухвалою Господарського суду міста Києва 12.12.2018 (суддя Мельник В.І.) у задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства "Одеський припортовий завод" про відвід судді Щербакова С.О. від розгляду справи № 910/7402/18 відмовлено.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.12.2018 поновлено провадження у справі № 910/7402/18. Судове засідання у справі № 910/7402/18 призначено на 31.01.2019.

Крім того, ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.12.2018 у задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства "Одеський припортовий завод" про вжиття заходів забезпечення позову - відмовлено.

У судовому засіданні 31.01.2019 оголошено перерву до 14.02.2019.

У даному судовому засіданні представник позивача надав заяву про відвід судді, в якій позивач зазначає, що 03.12.2018 Публічним акціонерним товариством "Одеський припортовий завод" було подано заяву про забезпечення позову, яка відповідно до приписів ст. 140 Господарського процесуального кодексу України розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження, тож суд мав розглянути заяву позивача про забезпечення позову не пізніше 12.12.2018, проте заява була розглянута судом 21.12.2018, що на думку позивача призвело до порушення норм процесуального права та є підставою для відведення судді Щербакова С.О. від розгляду справи.

Представник відповідача заперечив проти відведення судді Щербакова С.О. від розгляду справи № 910/7402/18.

Дослідивши заяву відповідача про відвід судді від розгляду даної справи, суд зазначає наступне.

Статтею 35 Господарського процесуального кодексу України визначені підставі для відводу (самовідводу) судді, відповідно до якої суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: 1) він є членом сім'ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім'ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання, або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; 5) є інші обставини, які викликають сумнів у неупередженості або об'єктивності судді.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 36 цього Кодексу. До складу суду не можуть входити особи, які є членами сім'ї, родичами між собою чи родичами подружжя.

Разом з тим, зі змісту поданої заяви вбачається, що як на підставу для відведення судді Щербакова С.О. від розгляду даної справи відповідач посилається на порушення суддею строку розгляду заяви про забезпечення позову.

Суд зазначає, що ухвалою від 06.12.2018 було зупинено провадження у справі №910/7402/18 до вирішення суддею, визначеним в порядку ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, заяви Публічного акціонерного товариства "Одеський припортовий завод" про відвід судді Щербакова С.О. від розгляду справи №910/7402/18 та заяву Публічного акціонерного товариства "Одеський припортовий завод" про відвід судді Щербакова С.О. від розгляду справи №910/7402/18 передано для визначення судді в порядку, встановленому ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України.

Заява позивача про забезпечення надійшла до суду 10.12.2018, а не 03.12.2018 як помилково вказує позивач у заяві про відвід судді, та у зв'язку з зупиненням провадження у даній справі для розгляду попередньої заяви позивача про відвід судді не могла бути розглянута судом у строки передбачені ч. 1 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 117 Господарського процесуального кодексу України, зупинення провадження у справі зупиняє перебіг процесуальних строків.

Згідно ч. 1 ст. 230 Господарського процесуального кодексу України, провадження у справі поновлюється за клопотанням учасників справи або за ініціативою суду не пізніше десяти днів з дня отримання судом повідомлення про усунення обставин, що викликали його зупинення. Про поновлення провадження у справі суд постановляє ухвалу.

Тож, після усунення обставин, що зумовили зупинення провадження у даній справі, судом була розглянута заява позивача про забезпечення позову та ухвалою від 21.12.2018 судом було відмовлено у її задоволенні.

В той же час, відповідно до ч. 3 ст. 38 Господарського процесуального кодексу України, відвід повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Самовідвід може бути заявлений не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Після спливу вказаного строку заявляти відвід (самовідвід) дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів з дня, коли заявник дізнався про таку підставу.

Суд зазначає, що заява позивача про забезпечення позову була розглянута судом 21.12.2018, про що винесено ухвалу, яка була надіслана на адресу відповідача.

З матеріалів справи вбачається, що представник позивача був ознайомлений із матеріалами даної справи 21.01.2019.

Таким чином, враховуючи приписи ч. 3 ст. ст. 38 Господарського процесуального кодексу України позивач мав право подати відповідну заяву про відвід судді не пізніше двох днів з дня, коли заявник дізнався про підставу для відводу, тобто у строк до 23.01.2019 (включно), чого позивачем не здійснено.

Відповідно до ст. 118 Господарського процесуального кодексу України, право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, враховуючи, що заяву позивача про відвід судді подано з пропуском встановленого законом строку, суд залишає без розгляду заяву позивача про відвід судді Щербакова С.О. від розгляду справи № 910/7402/18.

Також, у даному судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги.

Представник відповідача заперечив проти задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 14.02.2019 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

21.12.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Всеукраїнська Енерго Компанія" (далі - замовник) та Публічним акціонерним товариством "Одеський припортовий завод" (далі - ОПЗ) укладено договір № 20/СН-244 на переробку давальницької сировини, умовами якого передбачено, що замовник доручає, а виконавець зобов'язується виконати відповідно до умов цього договору роботи з переробки давальницької сировини на готову продукцію і відвантаження готової продукції на автомобільний, залізничний або морський транспорт замовника, а замовник зобов'язується прийняти готову продукцію й оплатити роботи з переробки давальницької сировини.

За домовленістю сторін готова продукція замовника може бути відвантажена як на експорт так і на внутрішній ринок України у відповідності до умов додаткової угоди (п. 2.2. договору).

Відповідно до п. 4.5. договору, виготовлено виконавцем готова продукція зберігається на складі виконавця та відвантажується замовнику згідно умов, викладених в додатках №2, №6 до цього Договору. При цьому перший місяць зберігання готової продукції на складі виконавця не підлягає окремій тарифікації з боку виконавця. Оплата за зберігання продукції готової продукції понад 1 місяць проводиться згідно з щомісячними додатковими угодами.

Згідно п. 5.2. договору, вартість робіт по переробці давальницької сировини в одну тонну готової продукції і послуг з відвантаження однієї тони готової продукції визначається додатком №4 до цього договору.

Пунктом 5.4. договору передбачено, що загальна умовно-розрахункова вартість робіт з переробки давальницької сировини в період дії цього договору становить 765 759 796, 00 гривень (з урахуванням ПДВ) на дату укладання договору.

За умовами п. 5.6. договору, оплата вартості робіт за цим договором проводиться замовником в національній валюті України - гривні прямим банківським переказом на рахунок виконавця, відповідно до встановленого рахунку на умовах часткової передоплати: 70% вартості робіт - до 23 числа місяця попереднього місяцю виконання робіт, 20% - до 15 числа місяця виконання робіт, остаточний розрахунок - на протязі 3-х банківських днів з дати підписання акту виконаних робіт за відповідний місяць. Умови та терміни оплати погоджуються сторонами у додаткових угодах до поточного договору.

Відповідно до п. 6.4. договору, якщо протягом місяця поставки, замовник не передає повністю або частково давальницьку сировину, замовник сплачує виконавцю штраф 5 % від вартості послуг з переробки давальницької сировини та 5 % від заставної вартості давальницької сировини, зазначеної у додатковій угоді на відповідний місяць.

Згідно п. 6.5. договору, усі штрафи, які передбачені даним договором, підлягають сплаті замовником виконавцю не пізніше 3 банківських днів після дати, коли у виконавця виникає право їх нарахування. До сплати таких штрафів та прострочених платежів у повному обсязі виконавець має право на притримання (відмову у передачі замовнику) готової продукції, що ним виробляється та/або перебуває на складі, а також має право на задоволення таких своїх вимог за рахунок такого (притриманого) майна - готової продукції, шляхом її продажу. В період, на який виконавець притримує (відмовляє) замовники в передачі готової продукції, до моменту такої передачу (або продажу), до зберігання готової продукції на складах виконавця застосовується ставка зберігання, передбачена умовами даного договору. Ставка зберігання застосовується до такої готової продукції незалежно від строку її находження на складі виконавця.

Цей договір набуває чинності з моменту підписання і діє до 31.07.2018 (включно), в а частині взаєморозрахунків - до їх повного завершення (п. 9.1. договору).

Додатком № 1 до договору № 20/СН-244 на переробку давальницької сировини від 21.12.2017, сторони погодили кількість та якість давальницької сировини (природного газу).

Додатком № 2 до договору № 20/СН-244 на переробку давальницької сировини від 21.12.2017, сторони погодили кількість і якісь готової продукції.

Додатком № 3 до договору № 20/СН-244 на переробку давальницької сировини від 21.12.2017, сторони погодили технологічну схему переробки давальницької сировини (природного газу) в готову продукцію - рідкий аміак/карбамід на АТ «ОПЗ».

Додатком № 4 до договору № 20/СН-244 на переробку давальницької сировини від 21.12.2017, сторони визначили вартість робіт з переробки давальницької сировини.

Додатком № 5 до договору № 20/СН-244 на переробку давальницької сировини від 21.12.2017, сторони визначили норми споживання сировини і матеріалів для виробництва 1 тони продукції.

Додатком № 6 до договору № 20/СН-244 на переробку давальницької сировини від 21.12.2017, передбачено умови відвантаження аміаку морським транспортом.

Як вбачається з матеріалів справи до договору № 20/СН-244 на переробку давальницької сировини від 21.12.2017 між сторонами укладались наступні додаткові угоди: № 1 від 21.12.2017, № 2 від 18.01.2018, № 3 від 19.01.2018, № 4 від 14.02.2018, № 5 від 16.02.2018, № 6 від 27.02.2018, №7 від 28.02.2018, № 8 від 06.03.2018, № 9 від 16.03.2018, № 10 від 21.03.2018, № 10/1 від 23.03.2018, № 11 від 28.03.2018, № 12 від 29.03.2018, № 13 від 29.03.2018, № 14 від 30.03.2018, № 15 від 03.04.2018, № 16 від 16.04.2018 та № 17 від 18.04.2018.

Зокрема, суд зазначає, що додатковими угодами № 1 від 21.12.2017, № 2 від 18.01.2018, № 5 від 16.02.2018 № 9 від 16.03.2018, № 17 від 18.04.2018 сторонами була погоджена кількість давальницької сировини, що планується до постачання у січні 2018 - до 5,8 млн. куб.м, у лютому 2018 - до 55,2 млн.куб.м., у березні 2018 - до 60 млн. куб.м., у квітні 2018 - до 57 млн. куб. м., у травні 2018 - до 57 млн. куб.м.

Як вбачається з матеріалів справи, у січні 2018 року Товариством з обмеженою відповідальністю "Всеукраїнська Енерго Компанія" було передано, а Публічним акціонерним товариством "Одеський припортовий завод" прийнято природний газ в обсязі 9 611 184 тис. куб.м., у тому числі в якості давальницької сировини - 2 974 260, 00 тис. куб.м., газ на пускові операції - 3000,000 тис куб.м., газ на власні потреби ПАТ "Одеський припортовий завод" - 3 636,924 тис. куб.м., що підтверджується актом приймання - передачі природного газу від 31.01.2018, який підписаний представниками сторін та скріплений їх печатками.

Також, з матеріалів справи вбачається, що відповідачем у січні- лютому 2018 року здійснено компенсацію витрат на пуск підприємства у розмірі 17 129 182, 80 грн., про що сторонами складено та підписано акти від 31.01.2018 та від 01.02.2018 компенсації витрат на пуск підприємства згідно умов договору № 20/СН-244 від 21.12.2017.

Крім того, між сторонами складено наступні розрахунки компенсації витрат понесених АТ «ОПЗ» з січня по квітень 2018 року на виконання умов договору № 20/СН-244 від 21.12.2017, а саме:

- розрахунок від 31.01.2018: загальна сума понесених АТ «ОПЗ» у січні 2018 року витрат, пов'язаних з транспортуванням та розподілом природного газу, як давальницької сировини та витраченого на запуск виробництва, склала 5 252 808, 36 грн. з урахуванням ПДВ. Відповідно до вимог п. 1 додаткової угоди № 3 до договору № 20/СН-244 від 21.12.2017, відповідач 19.01.2018 перерахував на поточний рахунок позивача в рахунок покриття компенсації витрат пов'язаних з транспортуванням та розподілом природного газу 6 963 600, 00 грн. Станом на 31.01.2018 сума заборгованості АТ «ОПЗ» перед ТОВ "Всеукраїнська Енерго Компанія" з компенсації витрат пов'язаних з транспортуванням та розподілом природного газу складає 1 710 791, 67 грн., яка буде врахована в розрахунок наступного звітного періоду;

- розрахунок від 28.02.2018: загальна сума понесених АТ «ОПЗ» у лютому 2018 року витрат, пов'язаних з транспортуванням та розподілом природного газу, як давальницької сировини склала 46 460 800, 08 грн. з урахуванням ПДВ. Відповідно до вимог п. 13 додаткової угоди № 2 до договору № 20/СН-244 від 21.12.2017, відповідач за лютий 2018 перерахував на поточний рахунок позивача в рахунок покриття компенсації витрат пов'язаних з транспортуванням та розподілом природного газу 34 500 000, 00 грн. Станом на 28.02.2018 сума заборгованості ТОВ "Всеукраїнська Енерго Компанія" перед АТ «ОПЗ» з компенсації витрат пов'язаних з транспортуванням та розподілом природного газу, з урахуванням кредиторської заборгованості АТ «ОПЗ» на 31.01.2018 у сумі 1 710 791, 67 грн. складає 10 250 008, 44 грн.;

- розрахунок від 31.03.2018: загальна сума понесених АТ «ОПЗ» у березні 2018 року витрат, пов'язаних з транспортуванням та розподілом природного газу, як давальницької сировини склала 50 660 918, 13 грн. з урахуванням ПДВ. Відповідно до вимог п. 13 додаткової угоди № 5 до договору № 20/СН-244 від 21.12.2017, відповідач за березень 2018 перерахував на поточний рахунок позивача в рахунок покриття компенсації витрат пов'язаних з транспортуванням та розподілом природного газу 29 800 000, 00 грн. Станом на 31.03.2018 сума заборгованості ТОВ "Всеукраїнська Енерго Компанія" перед АТ «ОПЗ» з компенсації витрат пов'язаних з транспортуванням та розподілом природного газу складає 31 110 926, 57 грн.

- розрахунок від 30.04.2018: загальна сума понесених АТ «ОПЗ» у квітні 2018 року витрат, пов'язаних з транспортуванням та розподілом природного газу, як давальницької сировини склала 45 352 922, 51 грн. з урахуванням ПДВ. Розмір переплати станом на 31.03.2018 згідно розрахунку погашення зобов'язань з компенсації витрат пов'язаних з транспортуванням та розподілом природного газу по договору № 20/СН-244 від 21.12.2017 склав 10 355 013, 43 грн. Станом на 30.04.2018 сума компенсації витрат пов'язаних з транспортуванням та розподілом природного газу, які підлягає перерахуванню ТОВ "Всеукраїнська Енерго Компанія" на поточний рахунок АТ «ОПЗ» складає 34 997 909, 08 грн., у тому числі ПДВ 5 832 984, 85 грн.

На виконання умов договору № 20/СН-244 від 21.12.2017, між сторони складено та підписано наступні акти виконаних робіт і наданих послуг з переробки давальницької сировини від 31.01.2018, від 28.02.2018 за яким загальна вартість робіт з переробки давальницької сировини на готову продукцію і відвантаження готової продукції склала 101 310 104, 89 грн., від 31.03.2018 за яким загальна вартість робіт з переробки давальницької сировини на готову продукцію і відвантаження готової продукції склала 68 969 851, 67 грн., від 30.04.2018 за яким загальна вартість робіт з переробки давальницької сировини на готову продукцію і відвантаження готової продукції склала 62 512 148, 14 грн., від 08.05.2018 за яким загальна вартість робіт з переробки давальницької сировини на готову продукцію і відвантаження готової продукції склала 3 917 205, 28 грн.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, 31.01.2018 між Публічним акціонерним товариством "Одеський припортовий завод" (далі - комітент) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Всеукраїнська Енерго Компанія" (далі - комісіонер) укладено договір комісії № 1, відповідно до якого комісіонер зобов'язується за дорученням комітента за винагороду від свого імені за рахунок клієнта продати на внутрішній ринок третім особам - покупцям товар на умовах, визначених цим договором.

Комітент передає комісіонеру товар для продажу за цим договором на складі комісіонера за адресою: Україна, Одеська обл., м. Южне, вул. Заводська, 3, АТ «ОПЗ» (п. 1.2. договору).

Відповідно до п. 4.1. договору, за виконання доручення відповідно до умов цього договору, комітент сплачує комісіонеру винагороду у розмірі 150 грн. (у т.ч. ПДВ) за одну тону проданого покупцем товару та відшкодовує витрати комісіонера.

Строк цього договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 8.1. цього договору та закінчується 31.12.2018 (п. 7.2. договору).

До договору комісії № 1 від 31.01.2018 між сторонами складено наступні додаткові угоди: № 1 від 22.02.2018, № 2 від 14.03.2018, № 3 від 29.03.2018, № 4 від 04.04.2018, № 5 від 16.04.2018, № 6 від 30.04.2018, № 7 від 30.04.2018, № 8 від 30.04.2018, № 9 від 02.05.2018, № 10 від 07.05.2018.

З матеріалів справи також вбачається, що 07.05.2018 відбулося позачергове засідання Правління Публічного акціонерного товариства "Одеський припортовий завод", оформлене протоколом № 25, на якому прийняті наступні рішення:

1) провести взаємозалік зустрічних однорідних вимог, які виникли між Публічним акціонерним товариством "Одеський припортовий завод" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Всеукраїнська Енерго Компанія" станом на 30.04.2018 згідно з договорами, укладеними між сторонами: договором на переробку давальницької сировини від 21.12.2017 № 20/СН-244, договором на постачання природного газу від 22.12.2017 № 01-12/17-П та договором комісії від 31.01.2018 № 1, на загальну суму 81 377 638, 71 грн. (разом з ПДВ).

2) з метою задоволення вимог з погашення заборгованості перед АТ «ОПЗ», користуючись правом, передбаченим пунктом 6.4. договору від 21.12.2017 № 20/СН-244 на переробку давальницької сировини, здійснити заходи з реалізації готової продукції, виготовленої з давальницької сировини та яка за право власності, належить ТОВ «ВЕК», в обсязі, що забезпечить погашення заборгованості.

Тож, 07.05.2018 Публічним акціонерним товариством "Одеський припортовий завод" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Всеукраїнська Енерго Компанія" складено та підписано акт заліку зустрічних однорідних вимог (взаємозаліку), відповідно до якого загальна сума боргу ТОВ "Всеукраїнська Енерго Компанія" перед ПАТ "Одеський припортовий завод" склала 89 111 835, 78 грн. разом з ПДВ. В свою чергу, загальна сума боргу ПАТ "Одеський припортовий завод" перед ТОВ "Всеукраїнська Енерго Компанія" склала 81 377 638, 71 грн. разом з ПДВ.

За результатами цього взаємозаліку сторони погодили припинити зобов'язання одна перед іншою на загальну суму 81 377 638, 71 грн. разом з ПДВ.

Сума непогашеної заборгованості ТОВ "Всеукраїнська Енерго Компанія" перед Публічним акціонерним товариством "Одеський припортовий завод" станом на 30.04.018 за договором № 0/СН-244 від 21.12.2017 на переробку давальницької сировини, після проведеного взаємозаліку складає 7 734 197, 07 грн. (89 111 835, 78 - 81 377 638, 71) разом з ПДВ. Суму боргу у розмірі 7 734 197, 07 грн. разом з ПДВ ТОВ "Всеукраїнська Енерго Компанія" зобов'язано перерахувати на поточний рахунок Публічного акціонерного товариства "Одеський припортовий завод".

Також, 08.05.2018 Публічним акціонерним товариством "Одеський припортовий завод" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Всеукраїнська Енерго Компанія" складено та підписано акт заліку зустрічних однорідних вимог (взаємозаліку) згідно з яким загальна сума боргу Публічного акціонерного товариства "Одеський припортовий завод" перед ТОВ "Всеукраїнська Енерго Компанія" станом на 08.05.2018 склала 8 796 402, 00 грн. разом з ПДВ.

Сума непогашеної заборгованості ТОВ "Всеукраїнська Енерго Компанія" перед Публічним акціонерним товариством "Одеський припортовий завод" станом на 08.05.2018 за договором №20/СН-44 від 21.12.2017 на переробку давальницької сировини, після проведеного взаємозаліку складає 3 004 109, 35 грн. (11 800 511, 35 - 8 796 402) разом з ПДВ. Сума боргу у розмірі 3 004 109, 35 грн., разом з ПДВ ТОВ "Всеукраїнська Енерго Компанія" зобов'язано перерахувати на поточний рахунок Публічного акціонерного товариства "Одеський припортовий завод".

Як зазначає позивач, за неналежне виконання умов договору, Публічним акціонерним товариством "Одеський припортовий завод" здійснено нарахування вартості послуг з переробки давальницької сировини в готову продукцію, яка не відвантажена замовнику та знаходиться на складі АТ «ОПЗ», станом на 08.05.2018 в сумі 98 597 674, 68 грн., нарахування пені за невиконання зобов'язань за п. 3 договору в загальній сумі 14 417 490, 81 грн. та нарахування штрафу за невиконання зобов'язань, передбачених п. 6.4. договору в сумі 32 832 276, 27 грн., що разом складає 148 851 551, 11 грн.

Крім того, позивач зазначає, що користуючись правом передбаченим п. 6.5. договору, з метою забезпечення погашення боргу відповідача перед позивачем у розмірі 148 851 551, 11 грн., АТ «ОПЗ» притримало та реалізувало готову продукцію, виготовлену з давальницької сировини для ТОВ «ВЕК», включно на загальну суму 127 209 566, 40 грн., що підтверджується відомістю від 25.06.2018 реалізації готової продукції виготовленої з давальницької сировини згідно договору № 20/СН-244 від 21.12.2018, накладними на відпуск товарно-матеріальних цінностей № 452 (1064352) від 01.06.2018, № 453 (1064355) від 01.06.2018, № 454 ) від 07.06.2018, № 455 ) від 07.06.2018, № 456 (1064389) від 07.06.2018, № 457 (1064390) від 07.06.2018, № 458 (1064391) від 07.06.2018, № 459 (1064403) від 08.06.2018, № 460 (1064404) від 08.06.2018, № 461 ) від 08.06.2018, № 462 ) від 11.06.2018, № 453 (1064415) від 11.06.2018, № 464 ) від 11.06.2018, № 465 (1064440) від 13.06.2018.

Тож, з урахуванням здійснених у травні та червні 2018 заходів з реалізації готової продукції виготовленої з давальницької сировини, позивач зазначає, що сума залишку не сплаченого відповідачем штрафу за невиконання умов пункту 6.4 договору № 20/СН-244 від 21.12.2017 у травні 2018 становить 21 641 984, 71 грн. (148 851 551, грн.-127 209 566, 40 грн. (притримана та реалізована готова продукцію)

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що відповідач неналежним чином виконав умов договору, у зв'язку з чим просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Всеукраїнська Енерго Компанія" залишок несплаченого відповідачем штрафу за невиконання умов пункту 6.4 договору № 20/СН-244 від 21.12.2017 у травні 2018 у розмірі 21 641 984, 71 грн., який згідно розрахунку позивача вирахуваний останнім наступним чином: 148 851 551, 11 грн. (сума виникла внаслідок додавання наступних показників: 3 004 109, 35 грн. - залишок заборгованості згідно з актом заліку зустрічних однорідних вимог від 08.05.2018 + 98 597 674, 68 грн. - заборгованість згідно п. 5.6. договору за виконані роботи з переробки давальницької сировини в готову продукцію, фактично вироблену у квітні 2018 та в вини відповідача не відвантажена покупцям зі складу заводу; 14 417 490, 81 грн. - пеня, нарахована за порушення умов п. 6.1. договору за січень-квітень 2018 року; 32 832 276, 27 грн. - штраф за невиконання умов п. 6.4. договору у травні 2018 року) - 113 995 600, 80 грн. (за рахунок реалізації аміаку) - 2 908 843, 20 грн. (за рахунок реалізації карбаміду, фасованого у біг-беги 800 кг) - 9 874 404, 00 грн. (за рахунок реалізації карбаміду ДСТУ) - 430 718, 40 грн. (за рахунок реалізації розсипів карбаміду) = 21 641 984, 71 грн., тобто 148 851 551, 11 грн. - 113 995 600, 80 грн. - 2 908 843, 20 грн. - 9 874 404, 00 грн. - 430 718, 40 грн. = 21 641 984, 71 грн.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами договору № 20/СН-244 на переробку давальницької сировини від 21.12.2017, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою він є змішаним договором з елементами договору про надання послуг та договору поставки.

Згідно частини першої статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 2 ст. 901 Цивільного кодексу України визначено, що положення глави 63 Цивільного кодексу України можуть застосовуватись до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Згідно ст. 902 Цивільного кодексу України, виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором (ч. 2 ст. 193 Цивільного кодексу України).

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як зазначено судом вище, позивачем в порядку проведення розрахунків між сторонами було реалізовано продукцію, власником якої виступав відповідач, а саме аміак та карбамід, вартість якого за розрахунком позивача визначена останнім у розмірі 127 209 566, 40 грн.

Проте, суд зазначає, що здійснений позивачем розрахунок вартості проданого майна не відповідає умовам укладеного між сторонами договору на переробку давальницької сировини № 20/СН-24 від 21.12.2017. Оскільки позивачем здійснено реалізацію притриманого майна, а не свого власного, то на ці правовідносини розповсюджується дія ст.597 Цивільного кодексу України у сукупністю із нормою ст. 591 Цивільного кодексу України.

Статтею 594 Цивільного кодексу України визначено, щ кредитор, який правомірно володіє річчю, що підлягає передачі боржникові або особі, вказаній боржником, у разі невиконання ним у строк зобов'язання щодо оплати цієї речі або відшкодування кредиторові пов'язаних з нею витрат та інших збитків має право притримати її у себе до виконання боржником зобов'язання. Притриманням речі можуть забезпечуватись інші вимоги кредитора, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 597 Цивільного кодексу України встановлено, що вимоги кредитора, який притримує річ у себе, задовольняються з її вартості відповідно до статті 591 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 591 Цивільного кодексу України, реалізація предмета застави, на який звернене стягнення, провадиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не встановлено договором або законом. Порядок реалізації предмета застави з публічних торгів встановлюється законом.

Початкова ціна предмета застави для його продажу з публічних торгів визначається в порядку, встановленому договором або законом. Якщо звернення стягнення здійснюється за рішенням суду, суд у своєму рішенні може визначити початкову ціну предмета застави.

Виходячи з наведеного, оскільки позивач здійснив продаж притриманого майна, вартість такого майна має визначатись на рівні оцінки цього майна як заставного.

У відповідності до положень ст.582 Цивільного кодексу України, оцінка предмета застави здійснюється у випадках, встановлених договором або законом.

Так, у відповідності до умов п.8 Додаткової угоди № 9 від 16.03.2018 до договору, заставна вартість однієї тони аміаку становить 10 000, 00 грн. та однієї тони карбаміду складає 9 000, 00 грн.

Оскільки позивач не застосовував процедуру продажу майна з прилюдних торгів, а здійснив продаж притриманого (заставного) майна за власною ініціативою, суд зазначає, що вартість такого майна мала визначатись за умовами укладеного між сторонами договору на переробку давальницької сировини № 20/СН-24 від 21.12.2017 за цінами, зазначеними у п.8 Додаткової угоди № 9 від 16.03.2018 до Договору, чого позивачем не здійснено та реалізовано притриману продукцію за цінами визначеними на власний розсуд.

Разом з тим, як зазначає позивач, останній, користуючись правом передбаченим п. 6.5. договору, з метою забезпечення погашення боргу відповідача перед позивачем у розмірі 148 851 551, 11 грн. притримав та реалізував готову продукцію, виготовлену з давальницької сировини для ТОВ «ВЕК», включно на загальну суму 127 209 566, 40 грн.

Тож, з урахуванням здійснених у травні та червні 2018 заходів з реалізації готової продукції виготовленої з давальницької сировини, позивач зазначає, що сума залишку несплаченого відповідачем штрафу за невиконання умов пункту 6.4 договору № 20/СН-244 від 21.12.2017 у травні 2018 становить 21 641 984, 71 грн. (148 851 551, грн.-127 209 566, 40 грн.).

Таким чином, наразі позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача штрафу у розмірі 21 641 984, 71 грн.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Частиною 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Згідно ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Штрафними санкціями згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

Як вбачається з матеріалів справи, а саме розрахунку суми штрафу наданого позивачем (а.с. 206, том І), суд зазначає, що штраф у сумі 21 641 984, 71 грн., вирахуваний позивачем наступним чином: 148 851 551, 11 грн. - 113 995 600, 80 грн. - 2 908 843, 20 грн. - 9 874 404, 00 грн. - 430 718, 40 грн. = 21 641 984, 71 грн., де:

- 148 851 551, 11 грн. - сума, що виникла внаслідок додавання позивачем наступних показників: 3 004 109, 35 грн. - залишок заборгованості згідно з актом заліку зустрічних однорідних вимог від 08.05.2018; 98 597 674, 68 грн. - заборгованість згідно п. 5.6. договору за виконані роботи з переробки давальницької сировини в готову продукцію, фактично вироблену у квітні 2018 та з вини відповідача не відвантажена покупцям зі складу заводу; 14 417 490, 81 грн. - пеня, нарахована за порушення умов п. 6.1. договору за січень-квітень 2018 року; 32 832 276, 27 грн. - штраф за невиконання умов п. 6.4. договору у травні 2018 року;

- 113 995 600, 80 грн. - погашена заборгованість за рахунок реалізації аміаку;

- 2 908 843, 20 грн. - погашена заборгованість за рахунок реалізації карбаміду, фасованого у біг-беги 800 кг;

- 9 874 404, 00 грн. - погашена заборгованість за рахунок реалізації карбаміду ДСТУ;

- 430 718, 40 грн. - погашена заборгованість за рахунок реалізації розсипів карбаміду.

Проте, суд зазначає, що нормами чинного законодавства не передбачено нарахування штрафу на штраф та на пеню, оскільки останні за своєю правовою природою є господарськими санкціями, які обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання, а тому на нараховану суму пені та штрафу за неналежне виконання умов договору в частинні поставки давальницької сировини або прострочення виконання грошового зобов'язання не може бути додатково нараховано штраф та пеню.

При цьому, суд зазначає, що відповідно до п. 6.4. договору, якщо протягом місяця поставки, замовник не передає повністю або частково давальницьку сировину, замовник сплачує виконавцю штраф 5 % від вартості послуг з переробки давальницької сировини та 5 % від заставної вартості давальницької сировини, зазначеної у додатковій угоді на відповідний місяць.

Тобто, приписами п. 6.4. договору чітко визначено за яке порушення нараховується штраф та ставка відсотків, а саме 5 % від вартості послуг з переробки давальницької сировини та 5 % від заставної вартості давальницької сировини, зазначеної у додатковій угоді на відповідний місяць, тож у разі наявності порушень з боку відповідача за окремою визначеною сторонами додатковою угодою, позивач повинен був нараховувати штраф 5 % від вартості непоставленої відповідачем давальницької сировини та заставної вартості давальницької сировини визначеної в такій додатковій угоді.

Таким чином, з урахуванням викладеного вище, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача штрафу у розмірі 21 641 984, 71 грн.

Крім того, суд зазначає, що після закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті, позивачем була подана заява по суті справи, яка за своїм змістом є новою позовною заявою, оскільки позивач зазначає, що сума штрафу становить 32 832 276, 27 грн. та нарахована позивачем за додаткової угодою № 17, якою сторони передбачили, що вартість переробки давальницької сировини у готову продукцію та відвантажена у травні 2018 року складає 112 865 525, 40 грн., в тому числі вартість переробки аміаку - 5 744 405, 40 грн. (з урахуванням ПДВ), вартість переробки в карбаміду - 107 121 120, 00 грн. (з урахуванням ПДВ), а заставна вартість давальницької сировини, що планується до переробки у травні 2018 становить 543 780 000, 00 грн., що разом складає 656 645 525, 40 грн., та саме від цієї суми позивачем вирахувано штраф 5 % - 32 832 276, 27 грн.

Частиною 2 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження;

Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві.

Господарським процесуальним кодексом, не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про "доповнення" або "уточнення" позовних вимог, або заявлення "додаткових" позовних вимог і т.п. Тому в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як:

- подання іншого (ще одного) позову, чи

- збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи

- об'єднання позовних вимог, чи

- зміну предмета або підстав позову

Відповідно до ч. 3 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України, до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п'ять днів до початку першого судового засідання у справі.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача.

Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається.

Таким чином, з огляду на приписи ст.46 Господарського процесуального кодексу України вказана заява позивача по суті справи не може бути прийнята судом до розгляду.

Суд зазначає, що за час слухання судом даної справи позивач неодноразово змінював власну позицію у справі, оскільки в поданій позовній заяві № 1751 від 05.06.2018 позивач спочатку просив суд стягнути заборгованість у розмірі 24 048 853, 51 грн. та стверджував, що ці кошти є саме заборгованістю, а в подальшому позивачем була подана заява про зменшення розміру позовних вимог за рахунок реалізованої готової продукції на суму 2 406 868, 80 грн. в якій позивач просив стягнути з відповідача заборгованість у сумі 21 641 984, 71 грн.

Після цього позивачем була подана заява по уточнення позовних вимог в якій позивач просив суд стягнути з відповідача штраф за невиконання зобов'язань передбачених п.6.4. договору № 20/СН-244 на переробку давальницької сировини від 21.12.2017 у розмірі 21 641 984, 71 грн.

У судовому засіданні 04.10.2018, розглянувши подану позивачем заяву про уточнення позовних вимог, суд зазначив, що оскільки позивачем у позовній заяві № 1751 від 05.06.2018 з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог було заявлено про стягнення заборгованості у розмірі 21 641 984, 71 грн., а наразі позивач визначаючи правову природну заявленої до стягнення суми вказує, що кошти у розмірі 21 641 984, 71 грн. є штрафом нарахованим за невиконання зобов'язань передбачених п.6.4. договору № 20/СН-244 на переробку давальницької сировини від 21.12.2017, суд розцінів подану заяву про уточнення позовних вимог, як заяву про зміну предмету позову, визнав її такою, що відповідає вимогам ст. 46 ГПК України у зв'язку з чим прийняв до розгляду та розглядав справу виходячи з нового предмету позову, а саме стягнення 21 641 984, 71 грн. - штрафу за невиконання умов пункту 6.4. договору № 20/СН-244 на переробку давальницької сировини від 21.12.2017.

Разом з тим, як вказано судом вище, у заяві по суті справи, що за своїм змістом є новою позовною заявою, позивач вже стверджує, що сума штрафу становить 32 832 276, 27 грн. та нарахована позивачем за додатковою угодою № 17 до договору № 20/СН-244 на переробку давальницької сировини від 21.12.2017.

Відповідно до ч. 2 ст. 42 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи зобов'язані, у тому числі сприяти своєчасному, всебічному, повному та об'єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні.

Частиною 1 ст. 43 Господасрького процесуального кодексу України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Суд звертає увагу, що позивач неодноразово своїм діями вчиняв перешкоди у розгляді справи через невизначеність у власній позиції по суті спору та у зв'язку з поданням необґрунтованих відводів суду.

Відповідно до ст. 236 Господарського процесуального кодексу України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Одеський припортовий завод" не підлягають задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Крім того, суд відзначає, що при подачі позову до Господарського суду міста Києва позивачем було сплачено судовий збір в сумі 360 732, 80 грн., однак враховуючи зменшення розміру позовних вимог, судовий збір у розмірі 36 103, 03 грн. підлягає поверненню позивачу.

Разом з тим, відповідно до ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі: зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом; повернення заяви або скарги; відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі; залишення заяви або скарги без розгляду (крім випадків, якщо такі заяви або скарги залишені без розгляду у зв'язку з повторним неприбуттям або залишенням позивачем судового засідання без поважних причин та неподання заяви про розгляд справи за його відсутності, або неподання позивачем витребуваних судом матеріалів, або за його заявою (клопотанням); закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв'язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Таким чином, приймаючи до уваги положення ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір", враховуючи те, що клопотання про повернення зайво сплаченої суми судового збору позивачем не заявлено, повернення судового збору, не здійснюється.

При цьому, суд звертає увагу, що позивач не позбавлений права звернутися до суду з відповідним клопотанням у порядку передбаченому ст. 7 Закону України "Про судовий збір".

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва.

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно з пунктом 17.5 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення складено: 22.02.2019

Суддя С. О. Щербаков