РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.02.2019 м. Київ Справа № 910/2064/18

За позовом: державного підприємства "БУСЬКЕ ЛІСОВЕ ГОСПОДАРСТВО";

до відповідача-1: Закарпатської митниці ДФС;

до відповідача-2: державної казначейської служби України;

про: стягнення 656.939,60 грн.

Суддя Балац С.В.

Секретар судового засідання Кучерява О.М.

Представники:

позивача: Гейвич М.М.;

відповідача-1: не з'явилися;

відповідача-2: не з'явилися.

С У Т Ь С П О Р У:

Державне підприємство "БУСЬКЕ ЛІСОВЕ ГОСПОДАРСТВО" (далі - позивач) звернулося до господарського суду міста Києва із позовом до Закарпатської митниці ДФС (далі - відповідач-1) та державної казначейської служби України (далі - відповідач-2) про стягнення 656.939,60 грн.

Позовні вимоги мотивовані протиправною бездіяльністю відповідача-1, що призвело до понесення позивачем збитків у розмірі 656.939,60 грн.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 27.02.2018 № 910/2064/18 вказану позовну заяву залишено без руху на підставі ст. 174, ч. 2 ст. 232, ст.ст. 233, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 19.03.2018 № 910/2064/18 позовну заяву повернуто заявнику на підставі ст. 43, ч. 2 ст. 232, ст.ст. 233, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 17.05.2018 ухвалу господарського суду м. Києва від 19.03.2018 скасовано, справу № 910/2064/18 передано до господарського суду м. Києва для розгляду.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 29.05.2018 справу № 910/2064/18 прийнято до провадження судді Балац С.В. та вирішено розгляд справи здійснювати в порядку (за правилами) загального позовного провадження. Підготовче засідання призначене на 25.06.2018.

Відповідач-1 скориставшись своїм правом, наданим ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, надав суду відзив, яким позов відхилив повністю з урахуванням того, що позивачем не доведено наявність та розмір шкоди, яка виникла внаслідок дій відповідача-1, а матеріали справи не вказують на наявність причинно-наслідкового зв'язку між діями відповідача-1 по забезпеченню здійснення митного контролю та сплатою перевізнику (публічному акціонерному товариству "УКРЗАЛІЗНИЦЯ") плати за надані послуги перевезення. Крім того, на вагони зазначені позивачем у позові накладено арешт в рамках кримінального провадження № 0000143 від 08.08.2016.

До господарського суду надійшла заява позивача про зменшення позовних вимог, відповідно до якої позивач зменшив позовні вимоги до 549.101,40 грн. та надав до суду копії розрахунків затримки вагонів.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 13.06.2018 провадження у справі № 910/2064/18 зупинено до перегляду Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду постанови Київського апеляційного господарського суду від 17.05.2018 у справі №910/2064/18.

Постановою Верховного суду від 07.09.2018 постанову Київського апеляційного господарського суду від 17.05.2018 залишено без змін.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 20.09.2018 провадження у справі № 910/2064/18 поновлено. Підготовче засідання призначено на 17.10.2018.

Позивач скориставшись своїм правом, наданим ст. 166 Господарського процесуального кодексу України, надав суду відповідь на відзив, в якій вказано про те, що в додатках до позову міститься лист публічного акціонерного товариства "УКРЗАЛІЗНИЦЯ" філія "ЦЕНТР ТРАНСПОРТНОЇ ЛОГІСТИКИ" із доданим розрахунком наданих послуг по накладній на залізничне перевезення №№ 544163, 544171, 544197. Також постановою Львівського окружного адміністративного суду від 02.11.2016 у справі № 813/2237/16 встановлено, що бездіяльність відповідача-1 та порушення, допущені останнім не повинні мати негативних наслідків для позивача.

Ухвалами-повідомленнями від 12.11.2018 сторони процесу повідомлені про призначення підготовчого засідання на 03.12.2018.

Ухвалою господарського суду від 03.12.2018 № 910/2064/18 позовну заяву залишено без руху на підставі п. 3 ч. 3 ст. 162 Господарського процесуального кодексу України.

До господарського суду, в межах строку, надійшла заява позивача з якої вбачається, що позивачем усунуті недоліки позовної заяви, вказані в ухвалі господарського суду від 03.12.2018 № 910/2064/18.

Ухвалою господарського суду від 21.12.2018 № 910/2064/18 продовжено розгляд справи № 910/2064/18 порядку (за правилами) загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 21.01.2019.

В підготовчому судовому засіданні 21.02.2019 суд на місці ухвалив: закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 11.02.2019.

В судовому засіданні 11.02.2019 судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши доводи повноважних представників сторін по суті спору та дослідивши наявні докази у матеріалах справи, господарський суд міста Києва,

В С Т А Н О В И В :

Між позивачем та фірмою "Multikemia Kereskedelmi Kft." укладено контракт від 24.02.2016 № 24022016, відповідно до якого позивач зобов'язався продати, а фірма "Multikemia Kereskedelmi Kft." купити паливну деревину породи: береза, сосна, осина, вільха, граб, дуб.

На виконання вказаного контракту, позивачем, 12.05.2016 здійснено завантаження лісо продукції вагонами №№ 96395033, 96399340, 32262636, які замитнені згідно ВМД № 209050000/2016/001472.

Перевезення деревини здійснювалося на підставі укладеного позивачем та державним підприємством "УКРАЇНСЬКИЙ ТРАНСПОРТНО-ЛОГІСТИЧНИЙ ЦЕНТР" договору про надання послуг з організації перевезень вантажів у власних на піввагонах від 29.12.2012 № 2358/1285-2012.

Проте, вагони №№ 96395033, 96399340, 32262636 не пройшли митного огляду та були затримані відповідачем-1 на станції Батьово.

Так, постановою Львівського окружного адміністративного суду від 02.11.2016 у справі № 813/2237/16, яка залишена без змін ухвалою від 16.02.2017 Львівського апеляційного адміністративного суду та ухвалою від 11.04.2017 Вищого адміністративного суду України, позовні вимоги, зокрема, позивача задоволено, визнано протиправною бездіяльність відповідача-1 щодо затримки залізничних вагонів: № 96395033, № 96399340, № 96290119, № 32262636.

Позивач стверджує, що дії відповідача-1 по затриманню вантажу у вагоні на станції є неправомірними та такими, що фактично призвели до завдання позивачу збитків, що полягають в оплаті публічному акціонерному товариству "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" додаткових зборів в сумі 656.939,60 грн., які, в свою чергу, сплачені позивачем на підставі платіжних доручень, а саме: від 01.09.2017 № 3522 на суму 112.470,15 грн., від 02.10.2017 № 3830 на суму 112.470,15 грн., від 01.11.2017 № 4122 на суму 106.354,95 грн., від 29.11.2017 № 4422 на суму 106.354,95 грн., від 15.12.2017 № 4592 на суму 109.644,70 грн. та від 22.12.2017 № 4704 на суму 109.644,70 грн.

Таким чином, позивачем заявлена вимога про стягнення з відповідача-2 суми збитків в розмірі 656.939,60 грн. у зв'язку із вказаними вище неправомірними діями відповідача-1.

За результатами оцінки доказів, наявних в матеріалах справи, та виходячи з викладених вище фактичних обставин, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає, з урахуванням такого.

Приписами статті 1173 Цивільного кодексу України встановлено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Статтею 22 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до ч. 1 ст. 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення:

1) протиправної поведінки;

2) розміру збитків;

3) причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками;

4) вини.

Отже, для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника.

При цьому за змістом пункту 1.8 розділу ІІІ "Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов'язані з ними послуги та Коефіцієнтів, що застосовуються до Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов'язані з ними послуги", затвердженого наказом міністерства транспорту та зв`язку України від 26.03.2009 № 317 (далі - Збірник тарифів) за маневрову роботу, що виконується локомотивом залізниці не одночасно з подачею або забиранням вагонів на вимогу власника під'їзної колії, вантажовласника або порту, яка оформлена пам'яткою про подавання/забирання вагонів (форми ГУ-45), із зазначенням у ній часу, протягом якого виконувалась маневрова робота, нараховується збір у розмірі 292,60 грн. за кожні півгодини роботи локомотива, рахуючи неповні півгодини за повні.

Пунктом 9 Правил зберігання вантажів, затверджених наказом міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644, визначено, що за зберігання на місцях загального користування та на коліях станції відправлення вантажів, завантажених у вагони (контейнери), які простоюють в очікуванні оформлення перевезення (у тому числі під митним оформленням та з інших причин, не залежних від залізниці), збір сплачується з моменту ввезення вантажу на станцію до моменту закінчення затримки. Факт затримки вантажу засвідчується актом загальної форми. Матеріали справи не містять зазначених актів.

Виходячи з наведеного, власники товару або уповноважені ними особи мають обов'язок щодо оплати операцій, здійснених під час проведення митного контролю на залізничному транспорті, незалежно від факту виявлення або не виявлення незаконного переміщення товару під час здійснення такого контролю.

Так, судами адміністративної юрисдикції у справі № 813/2237/16 було встановлено, що відповідач-1 не здійснив визначених законом дій для вчинення митних процедур щодо пропуску залізничних вагонів (в тому числі вагонів позивача) через державний кордон України у строк, встановлений статтею 199 Митного кодексу України. У адміністративній справі також було встановлено, що митне оформлення товару у залізничних вагонах розпочалося з дати, що підтверджена відмітками органу доходів і зборів на вантажно-митних деклараціях, які знаходяться в матеріалах справи.

Відповідно до частини 1 статті 199 Митного кодексу України граничний строк перебування товарів, транспортних засобів комерційного призначення у пунктах пропуску через державний кордон України не може перевищувати 30 днів, а для автомобільного транспорту - п'ять днів з моменту прибуття у пункт пропуску через державний кордон України для здійснення митних процедур.

Проте, за висновками суду, в поданому позивачем до суду розрахунку заявленої до стягнення суми не міститься відомостей про те, з чого складаються нараховані публічним акціонерним товариством "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" і сплачені позивачем у цьому випадку додаткові збори (додаткова плата за надані послуги перевезення), тобто їх складових; які суми були нараховані публічним акціонерним товариством "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" окремо за кожною операцією (користування вагонами, маневрова робота, зберігання вантажу, надання інформації про вантажні роботи, подання та забирання вагонів, зважування вагонів при затримці, вантажно-розвантажувальні роботи, а також провізну плату) у спірний період.

Додані позивачем до позову розрахунки наданих послуг публічного акціонерного товариства "УКРЗАЛІЗНИЦЯ" філії "ЦЕНТР ТРАНСПОРТНОЇ ЛОГІСТИКИ" по накладних на залізничне перевезення №№ 544163, 544171, 544197, а також розрахунки наданих послуг, подані позивачем до суду у заяві останнього від 14.06.2018 № 384/05 за тими самими накладними, мають суттєві розбіжності, що свідчить про недостовірність викладеної у таких розрахунках інформації. Більш того, вказані розрахунки у вигляді таблиць не мають жодного підпису особи яка їх складала, або іншої уповноваженої на такий підпис особи.

Таким чином, позивачем не доведено належними та допустимими доказами розміру збитків, що виключає можливість задоволення позову.

Більш того, прокуратурою Львівської області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000143 від 08.08.2016 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190, ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 366 КК України, а саме: за фактами внесення лісовими господарствами Львівської області (зокрема, позивачем) завідомо неправдивих відомостей у документи, які стали підставою для експорту лісо продукції.

Так ухвалою слідчого судді Галицького районного суду про накладення арешту на майно від 22.12.2016 у справі № 461/8381/16-к (провадження № 1-кс/461/6376/16, накладено арешт, зокрема, на вагони позивача за №№ 32262636, 96395033, 96399340 по МД № 209050000/2016/1472.

Приписами частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Враховуючи приписи пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, суд покладає витрати по сплаті судового збору на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 74, 76, 77, 78, 79, 86, 123, 129, 233, 236, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва,

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили та може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст.ст. 241, 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 21 лютого 2019 року

Суддя С.В. Балац