УХВАЛА

м. Київ

25.02.2019Справа № 910/1043/19
Суддя Господарського суду міста Києва Морозов С.М., розглянувши позовну заяву Приватного акціонерного товариства "Київський меблевий комбінат", м. Київ

до Автогаражного кооперативу "Чайка", м. Київ

про визнання незаконним будівництва та зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Київський меблевий комбінат" (позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Автогаражного кооперативу "Чайка" (відповідач) про визнання незаконним будівництво відповідачем будівлі, площею 35,42 кв. м. (ширина 4,4 метра, довжина 8,05 метра) на земельній ділянці під кадастровим номером 8 000 000 000:85:281:0016 на мережі колектора дощової каналізації D500, що знаходиться у місті Києві між вулицями Кирилівська, 82 та Новокостянтинівська, 1В та зобов'язання відповідача за власний рахунок демонтувати незаконно збудовану будівлю, площею 35,42 кв. м. (ширина 4,4 метра, довжина 8,05 метра) на земельній ділянці під кадастровим номером 8 000 000 000:85:281:0016 на мережі колектора дощової каналізації D500, що знаходиться у місті Києві між вулицями Кирилівська, 82 та Новокостянтинівська, 1В.

Позивачем при зверненні до суду з даним позовом не було дотримано вимог ст. 162 Господарського процесуального кодексу України, а саме не зазначено у позовній заяві офіційних електронних адрес та адрес електронної пошти сторін (якщо такі відомі); яким актом законодавства передбачено обраний спосіб захисту свого права у частині вимог у частині вимог про визнання незаконним будівництво відповідачем будівлі, площею 35,42 кв. м. (ширина 4,4 метра, довжина 8,05 метра) на земельній ділянці під кадастровим номером 8 000 000 000:85:281:0016 на мережі колектора дощової каналізації D500, що знаходиться у місті Києві між вулицями Кирилівська, 82 та Новокостянтинівська, 1В; відомостей про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися; доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових доказів, копії яких додано до заяви, у зв'язку з чим ухвалою суду від 01.02.2019 року позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачеві строк (10 (десять) днів з дня вручення ухвали) та спосіб усунення недоліків позовної заяви - шляхом зазначення відповідних відомостей у позовній заяві.

У встановлений судом строк позивачем подано до суду заяву разом з позовною заявою у новій редакції в порядку усунення недоліків.

У зв'язку з перебуванням судді Морозова С.М. у період з 18.02.2019 року по 22.02.2019 року у відпустці, а 23.02.2019 року - 24.02.2019 року є вихідними днями, суд, дослідивши матеріали позовної заяви у перший робочий день після виходу з відпустки - 25.02.2019 року, дійшов висновку про те, що її необхідно повернути заявнику з наступних підстав.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Як свідчить прецедентна практика Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

При цьому, слід враховувати, що право на справедливий суд охоплює не лише стадію розгляду справи по суті, але також дотримання всіх процедур, що передбачені національним законодавством і повинні відбуватися до відкриття провадження у справі.

В рішеннях Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України", від 30.05.2013 у справі "Наталія Михайленко проти України" зазначено, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг; оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

За приписами чинного процесуального закону учасники судового процесу повинні добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами (ч. 1 ст. 43 ГПК України).

Разом з тим, виходячи зі змісту поданої позивачем заяви та додатків до неї, суд приходить до висновку про те, що позивачем не усунуто всіх недоліків позовної заяви, про які судом було зазначено в ухвалі суду від 01.02.2019 року.

Суд встановив, що позивачем усунуто вказані в ухвалі суду від 01.02.2019 року та зазначено у позовній заяві: адресу своєї електронної пошти та вказано, що офіційна електронна адреса та адреса електронної пошти відповідача невідома; відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися; докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових доказів, копії яких додано до заяви.

Поряд з цим, наведеного в ухвалі суду від 01.02.2019 року недоліку стосовно того, яким актом законодавства передбачено обраний спосіб захисту свого права у частині вимог про визнання незаконним будівництва відповідачем будівлі позивачем не усунуто.

Суд у своїй ухвалі звертав увагу позивача на необхідність належного обґрунтування з посиланням на положення чинного законодавства, що заявлений ним спосіб захисту не суперечать закону, спрямований на реальне відновлення прав позивача та є ефективним в розумінні статті 5 Господарського процесуального кодексу України.

Як видно з заяви про усунення недоліків позовної заяви та зі змісту поданої позивачем позовної заяви з урахуванням усунутих недоліків позивач вказує на те, що обраний ним спосіб захисту у цій частині вимог передбачено в ст. 16 ЦК України, зокрема, на думку позивача, заявлена ним вимога узгоджується з такими способами захисту права як припинення дії, що порушує право, відновлення становища, що існувало до порушення, іншим способом, що встановлений договором, законом або судом та п. 6 ч. 1 ст. 20 ГПК України, згідно з яким господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв'язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов'язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Водночас, суд визнає помилковим ототожнення обраного позивачем способу захисту про визнання незаконним будівництва відповідачем будівлі з наведеними ним, визначеними у законі способами захисту порушеного права.

Заявлена позивачем вимога про визнання незаконним будівництва відповідачем будівлі не може бути предметом окремого позову, оскільки не стосується будь-яких прав чи обов'язків (не стосується спору про право), тобто, її задоволення не призведе до поновлення чи захисту порушених прав і інтересів позивача, у той час, як господарські суди розглядають справи за позовами, в основі яких знаходиться спір про право, що виникає з матеріальних правовідносин, а не встановлення самого факту відсутності таких відносин.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з положеннями ст. ст. 18, 326 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

При цьому, суд зазначає, що відповідно до Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки; усі суб'єкти права власності рівні перед законом; захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу; права і свободи людини і громадянина захищаються судом; судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій її території; обов'язковість рішень суду є однією з основних засад судочинства (частина четверта статті 13, частина перша статті 17, частина перша статті 55, частина п'ята статті 124, пункт 9 частини третьої статті 129).

У цьому випадку, суд виходить з того, що позивач у будь-якому разі був не позбавлений свого права усунути описані судом в ухвалі від 01.02.2019 року недоліки у встановлений строк та спосіб та в подальшому включити заперечення на вказаний судовий акт (у випадку незгоди з ним) до апеляційної скарги на рішення суду, прийняте за наслідками розгляду даного спору.

Відповідно до ч. 4 статті 174 ГПК України якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.

У зв'язку з викладеним, позовну заяву і додані до неї документи слід вважати неподаною та повернути заявникові.

Суд звертає увагу позивача на те, що з урахуванням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, правова конструкція статті 174 Господарського процесуального кодексу України дає можливість стороні розраховувати на захист своїх прав та доступ до правосуддя, незважаючи на порушення при поданні позовної заяви, що стали підставою для її повернення, через передбачену законом процесуальну можливість повторного подання позовної заяви після усунення допущеного порушення.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 162, 164, 174, 232, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

УХВАЛИВ:

1. Позовну заяву Приватного акціонерного товариства "Київський меблевий комбінат" і додані до неї документи вважати неподаною та повернути (в тому числі й заяву про усунення недоліків від 13.02.2019 року з додатками) заявникові.

2. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в порядку та строк, передбачені ст. ст. 254-256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя C.М. Морозов