ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" лютого 2019 р.

м. Київ

Справа № 911/2797/18

Суддя Черногуз А.Ф., розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами

позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Уні-пак" (03150, м. Київ, вул. Предславинська, буд. 25, кв. 5, )

до фізичної особи-підприємця Бальцара Романа Ігоровича (АДРЕСА_1, код НОМЕР_1)

про стягнення вартості майна,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява б/н від 27.11.2018 Товариства з обмеженою відповідальністю "Уні-пак" до фізичної особи-підприємця Бальцара Романа Ігоровича про стягнення вартості майна.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 22.12.2018 відкрито провадження у справі, визначено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) представників сторін, встановлено строки для подання: відповідачу - відзиву на позов протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали; позивачу - відповіді на відзив до 16.01.2019; відповідачу - заперечень до 21.01.2019.

Позов обґрунтований наступним:

- 13.12.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Кушнер» (постачальник) та фізичною особою-підприємцем Бальцаром Романом Ігоровичем (покупець) укладено договір поставки продукції №10731;

- відповідно до актів прийому-передачі № 1 від 04.03.2017, № 2 від 07.04.2017, № 3 від 09.06.2017 постачальник передав, а покупець прийняв зворотну тару: кеги 50 л.- 3 шт.; 30 л. - 2 шт.; балон 40 кг. - 1 шт, загальною вартістю 14583,00 грн без ПДВ; відповідно до акту приймання-передачі обладнання № 20042-25302 від 10.05.2017 постачальник передав, а покупець прийняв торгове обладнання: парасоля 4х4 тросова з логотипом «Злата Прага», вартість - 1383,33 грн без ПДВ;

- 23.03.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Уні-пак" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Кушнер" укладено договір про купівлю-продаж права вимоги (цесії) №4, за умовами п.п. 1.1., 1.2. якого цедент відступає, а позивач повністю приймає на себе право вимоги (право грошової вимоги по сплаті за товари (послуги), відповідно до договорів № 10731 від 25.03.2016, № 10731 від 13.12.2016 на загальну суму 11333,00 грн;

- відповідач, у порушення умов договору та вимог чинного законодавства, зворотну тару у встановлений договором строк не повернув, що стало підставою для звернення з даним позовом про стягнення 38319,00 грн, що становить подвійну вартість неповернутої тари та обладнання з урахуванням ПДВ.

21.01.2019 через канцелярію Господарського суду Київської області надійшов відзив відповідача на позов.

Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України копія відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи повинна бути надіслана (надана) одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду. До відзиву додаються, докази, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем; документи, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи.

Згідно з ч. 9 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

Відповідачем не дотримано вимог ч.ч. 5, 6 ст. 165, ч. 9 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України щодо направлення копії відзиву з доданими до нього документами позивачу та надання суду доказів такого направлення, отже суд не приймає останній до уваги.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Реалізація норми ст. 81 Господарського процесуального кодексу України щодо витребування господарським судом документів і матеріалів, необхідних для вирішення спору, безпосередньо залежить від суб'єктивної реалізації сторонами їх диспозитивного права витребовувати через суд докази.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що положеннями п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України однією з засад судочинства визначено змагальність сторін та свободу в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, господарський суд вважає, що судом, в межах наданих повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та вважає за можливе розглядати справу за наявними у справі документами.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

13.12.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Кушнер» (постачальник) та фізичною особою-підприємцем Бальцаром Романом Ігоровичем (покупець) укладено договір поставки продукції №10731, відповідно до п. 1 розділу І якого постачальник зобов'язаний поставляти продукцію покупцю згідно замовлення покупця, а покупець зобов'язується своєчасно приймати цю продукцію, оплачувати її вартість на умовах даного договору та повертати зворотну тару в строк та на умовах, передбачених даним договором. Замовлення передається постачальнику у будь-якій зрозумілій сторонами формі (електронною поштою, через торгового представника, факсимільним, телефонним зв'язком, усно тощо).

Постачальник передає в тимчасове користування ящики, піддони, кеги, бутлі та балони (зворотна тара) покупцю відповідно до переліку та виключно в межах лімітів передачі зворотної тари, погоджених сторонами в договорі шляхом підписання акту прийому-передачі майна, який є невід'ємною частиною даного договору, а покупець зобов'язується повертати зворотну тару в строк та на умовах, передбачених даним договором. Пляшка, у якій міститься продукція, що продається покупцю, є незворотною тарою (п. 1 розділу ІІ договору).

Заставна ціна на зворотну тару вказується у накладних (п. 3 розділу ІІ договору).

Покупець зобов'язаний повертати постачальнику 100% від поставленої кількості кеги, вуглекислотні балони, ящики, бутлі, піддони. Вся зворотна тара повинна бути повернена покупцем постачальнику в термін не більше 20 діб з дня отримання продукції, кеги - в термін не більше 7 діб - для теплих місяців (квітень-вересень); 14 діб - для прохолодних місяців (жовтень-березень), вуглекислотні балони - в термін не більше 30 діб. Покупець зобов'язується протягом одного календарного дня повернути наявні залишки зворотної тари в разі демонтажу обладнання для розливу пива, письмової вимоги постачальника, якщо покупцем порушено умови даного договору, письмової вимоги постачальника, якщо останній вважає, що є загроза схоронності переданої в тимчасове користування зворотної тари, дострокового розірвання або припинення договору (п. 6 розділу ІІ договору).

При пошкодженні, псуванні, втраті або знищенні зворотної тари з вини покупця, покупець зобов'язаний відшкодувати постачальнику подвійну заставну ціну тари із врахуванням податку на додану вартість (згідно умов даного договору) та відшкодувати всі спричинені своєю діяльністю або бездіяльністю збитки та упущену вигоду постачальника (п. 8 розділу ІІ договору).

З метою сприяння продажу продукції постачальник може передавати в користування покупцю торгове та торгово-рекламне обладнання (зокрема, але не виключно - холодильне обладнання, обладнання для розливу пива, інше торгівельне обладнання). Перелік, кількість, ціна, місцезнаходження та інша інформація щодо обладнання, яке передається покупцю, вказується у відповідному акті приймання-передачі обладнання, який підписується сторонами та власником обладнання та є невід'ємною частиною договору (п. 1 розділу ІІІ договору).

У випадку припинення/дострокового розірвання договору поставки продукції, укладеного між постачальником та покупцем, або у випадку відсутності замовлення продукції покупцем більш ніж 45 календарних днів від дати останньої поставки продукції, або при порушенні умов даного договору покупець зобов'язується повернути обладнання постачальнику протягом 10 робочих днів з дати закінчення/припинення дії договору поставки продукції (в тому числі дострокового). Факт повернення обладнання підтверджується актом повернення обладнання (п. 3.7. розділу ІІІ договору).

У випадку втрати (повного знищення) або неповернення в строк передбачений цим договором покупцем обладнання покупець зобов'язаний відшкодувати постачальнику подвійну вартість обладнання, вказану в акті приймання-передачі обладнання із врахуванням ПДВ, якщо інша сума відшкодування не буде додатково узгоджена між сторонами (п. 7 розділу VII договору).

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 265 Господарського кодексу України визначено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Дана норма кореспондується зі ст. 712 Цивільного кодексу України, відповідно до якої за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України).

Відповідно до актів прийому-передачі № 1 від 04.03.2017, № 2 від 07.04.2017, № 3 від 09.06.2017 постачальник передав, а покупець зворотну тару: кеги 50 л.- 3 шт.; 30 л. - 2 шт.; балон 40 кг. - 1 шт, загальною вартістю 14583,00 грн без ПДВ.

Крім того, відповідно до акту приймання-передачі обладнання № 20042-25302 від 10.05.2017 постачальник передав, а покупець прийняв торгове обладнання: парасоля 4х4 тросова з логотипом «Злата Прага», вартість - 1383,33 грн без ПДВ.

23.03.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Уні-пак" (цеcіонарій) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Кушнер" (цедент) укладено договір про купівлю-продаж права вимоги (цесії) №4, за умовами п.п. 1.1., 1.2. якого цедент відступає, а позивач повністю приймає на себе право вимоги (право грошової вимоги по сплаті за товари (послуги), відповідно до договорів, укладених з третіми особами, що зазначені у реєстрі вимог (додаток 1), що належать цеденту, і стає кредитором за договорами (основними договорами), укладеними цедентом із третіми особами згідно з реєстром вимог, що додається до договору і є невід'ємною його частиною. За цим договором цеcіонарій повністю одержує право (замість цедента) вимагати від боржника належного виконання зобов'язань за договором у сумі, зазначеній у реєстрі вимог.

Загальна вартість відступлених прав вимоги становить суму всіх грошових вимог, які передаються за договором до цесіонарія (згідно з додатком №1), що станом на 23.03.2018 становить 7894297,73 грн (пункт 4.1).

Реєстр вимог, що є додатком № 1 до договору цесії, включає, зокрема, вимоги до відповідача за договорами № 10731 від 25.03.2016, № 10731 від 13.12.2016 на загальну суму 11333,00 грн.

08.06.2018 на адресу відповідача направлено повідомлення № 134 від 24.03.2018 про відступлення права вимоги за договорами № 10731 від 25.03.2016, № 10731 від 13.12.2016 у сумі 11333,00 грн, а також вимогу про погашення заборгованості за договорами № 10731 від 25.03.2016, № 10731 від 13.12.2016 у сумі 11333,00 грн. Докази надсилання вказаних документів містяться в матеріалах справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов'язку боржника третьою особою.

Статтею 516 Цивільного кодексу України передбачено, що заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

За приписами ст. 518 Цивільного кодексу України, боржник має право висувати проти вимог нового кредитора у зобов'язанні заперечення, які він має проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора.

Отже, позивач набув права вимоги виконання фізичною особою-підприємцем Бальцаром Романом Ігоровичем зобов'язань за договорами № 10731 від 25.03.2016, № 10731 від 13.12.2016.

Водночас, звертаючись до суду з даним позовом, позивач зазначає, що відповідач, у порушення умов договору та вимог чинного законодавства, зворотну тару та обладнання у встановлений договором строк не повернув, що стало підставою для звернення з даним позовом про стягнення 38319,00 грн, що становить подвійну вартість неповернутої тари та обладнання з урахуванням ПДВ, що розраховані позивачем на підставі вищезазначених положень договору.

Суд, дослідивши подані докази, дійшов висновку про те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом п. 1.1. договору про купівлю-продаж права вимоги до позивача перейшло право грошової вимоги по сплаті за товари (послуги) до фізичної особи-підприємця Бальцара Романа Ігоровича по зобов'язанням за договорами № 10731 від 25.03.2016, № 10731 від 13.12.2016 у сумі 11333,00 грн.

Отже, за умовам договору про купівлю-продаж права вимоги, до нового кредитора перейшли не всі права первісного кредитора, що випливають із договорів № 10731 від 25.03.2016, № 10731 від 13.12.2016, а лише право вимагати сплати за товари (послуги), що були отримані покупцем відповідно до зазначених договорів в межах суми 11333,00 грн.

Позивачем заявлено вимогу про стягнення 38319,00 грн, що становить подвійну вартість неповернутої тари та обладнання з урахуванням ПДВ. Водночас, право вимоги повернення тари та обладнання або сплати її вартості відповідачем за договорами № 10731 від 25.03.2016, № 10731 від 13.12.2016 до позивача не перейшло, тоді як обов'язок покупця з повернення зворотної тари та обладнання за договором не є тотожним обов'язку з оплати прийнятого товару, право вимоги виконання якого було передано позивачу за договором про купівлю-продаж права вимоги.

Серед іншого, за договором про купівлю-продаж права вимоги до позивача перейшло право вимоги за договорами № 10731 від 25.03.2016, № 10731 від 13.12.2016 на загальну суму 11333,00 грн. Водночас, ані в договорі, ані в інших документах не конкретизовано обсягу прав, що перейшли по кожному з договорів, а саме право вимоги якої суми перейшло за кожним з них.

Вимоги, що заявлені до розгляду в рамках даної справи ґрунтуються лише на договорі поставки №10731 від 13.12.2016, водночас, з наявних у суду документів встановити обсяг прав, що перейшли до нового кредитора за спірним договором неможливо.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Відтак, сторони, звертаючись до суду повинні враховувати те, що визначення та наповнення доказової бази переданого на розгляд суду спору покладаються саме на сторони, а не на суд. Суд вирішує спір на підставі поданих та витребуваних в порядку ст. 81 ГПК України сторонами доказів.

Враховуючи, що з договору про купівлю-продаж права вимоги (цесії) №4 від 23.03.2018 неможливо встановити суми обов'язку відповідача право вимоги виконання якого перейшло до позивача за договором поставки №10731 від 13.12.2016, а також те, що за договором про купівлю-продаж права до позивача перейшло лише право вимоги сплати за товари (послуги), тоді як заявлена вимога про стягнення 38319,00 грн, що становить подвійну вартість неповернутої тари та обладнання з урахуванням ПДВ, та не є вимогою про оплату отриманого товару, а є вимогою про стягнення вартості неповернутої тари та обладнання, суд вважає таку вимогу безпідставною, необґрунтованою, документально не підтвердженою та такою, що не підлягає задоволенню.

Судові витрати, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються судом на позивача.

Керуючись ст.ст. 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку статті 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення господарського суду підлягає оскарженню в порядку та строки, визначені статтями 254-256 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено та підписано 22.02.2019.

Суддя А.Ф. Черногуз