РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

04.02.2019Справа № 910/14838/18
Суддя Мудрий С.М., розглянувши справу

за позовом публічного акціонерного товариства "Вектор Банк" в особі уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Вектор Банк "Савельєвої Анни Миколаївни

до товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Кредит-Капітал"

про визнання недійсним договору відступлення права вимоги від 21.02.2017 року

При секретарю судового засідання: Єрмоловій Р.М.

Представники сторін:

від позивача: Бойчун Н.Д. - представник за ордером серії КВ № 049514 від 15.02.2018 р.;

від відповідач: Усенко М.І. - представник за довіреністю № б/н від 07.09.2018 р.

вільний слухач: ОСОБА_4 - паспорт серії НОМЕР_1, виданий Амур-Нижньодніпровським РВ ДМУ УМВс України в Дніпропетровській обл., 25.06.2001 р.

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду міста Києва надійшла позовна заява публічного акціонерного товариства "Вектор Банк" в особі уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Вектор Банк "Савельєвої Анни Миколаївни до товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Кредит-Капітал" про визнання недійсним договору відступлення права вимоги від 21.02.2017 року.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 12.11.2018 р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, встановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання у справі призначено на 04.12.2018 р.

29.11.2018 року представником відповідача до канцелярії суду подано письмове опитування учасників справи.

29.11.2018 р. до канцелярії суду відповідач подав відзив на позовну заяву та письмове опитування учасників справи.

У судовому засіданні 04.12.2018 р. суд постановив протокольну ухвалу про відкладення підготовчого засідання на 15.01.2019 р.

08.01.2019 р. до канцелярії суду від відповідача надійшло клопотання про забезпечення та попередню оплату судових витрат.

10.01.2019 р. до канцелярії суду позивач подав заяву свідка.

15.01.2019 р. до канцелярії суду позивач подав заперечення на клопотання про забезпечення та попередню оплату судових витрат.

У судове засідання 15.01.2019 р. представник позивача не з'явився, про поважні причини неявки суд не повідомив, хоча про час та дату судового засідання повідомлений належним чином.

Представник відповідача підтримав подане клопотання про забезпечення оплату судових витрат, просив суд задовольнити.

Суд постановив протокольну ухвалу про залишення заперечення позивача про забезпечення та попередню оплату судових витрат без розгляду.

Суд постановив протокольну ухвалу про відмову у задоволенні клопотання відповідача про забезпечення та попередню оплату судових витрат.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 15.01.2019 р. закрито підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті за правилами загального позовного провадження на 04.02.2019 року.

В судовому засіданні 04.02.2019 року представник позивача підтримав позовні вимоги, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача заперечував проти позову, просив суд в задоволенні позовних вимог відмовити.

В судовому засіданні 04.02.2019 року на підставі ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Частина 1 статті 202 ЦК України передбачає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч. 1 статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч. 2 статті 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

21.02.2017 року між публічним акціонерним товариством "Райффайзен Банк Аваль" (первісний кредитор) та публічним акціонерним товариством «Вектор банк» (новий кредитор) укладений договір відступлення права вимоги №114/29.

Відповідно п. 2.1 договору на умовах, встановлених цим договором та відповідно до ст. 512-519 Цивільного кодексу України, первісний кредитор передає (відступає) новому кредиторові за плату, а новий кредитор приймає належні первісному кредитору права вимоги до боржників, вказаним у реєстрі боржників (портфель заборгованості).

Перелік кредитних договорів, боржників, розрахунок сум заборгованості боржника на дату підписання договору зазначені в додатку 1 до договору (попередній реєстр боржників), що є його невід'ємною частиною.

Згідно п 2.3 договору, внаслідок передачі (відступлення) портфеля заборгованості за цим договором, новий кредитор заміняє первісного кредитора у кредитних договорах, що входять до портфеля заборгованості відповідно вказані у реєстрі боржників, та набуває прав грошових вимог первісного кредитора включаючи право вимагати від боржників належного виконання всіх грошових та інших зобовязхань за кредитними договорами.

Права вимоги переходять до нового кредитора в повному обсязі, безвідривно та без можливого зворотнього відступлення.

Пунктом 3.1 договору передбачено, що загальна вартість прав вимоги за договором (ціна договору) становить 3 226 172 гривень.

В подальшому, 21.02.2017 року між публічним акціонерним товариством «Вектор банк» (первісний кредитор) та товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (новий кредитор) укладено договір відступлення права вимоги №ВП-21022017.

Відповідно п. 2.1 договору №ВП-21022017 від 21.02.2017 року на умовах, встановлених цим договором тиа відповідно до ст. 512-519 Цивільного кодексу України, первісний кредитор передає (відступає) новому кредиторові за плату, а новий кредитор приймає належні первісному кредитору права вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними у реєстрі боржників (портфель заборгованості).

Перелік кредитних договорів, боржників, розрахунок сум заборгованості боржника на дату підписання договору зазначені в додатку 1 до договору (попередній реєстр боржників), що є його невід'ємною частиною.

Права вимоги до боржників належать первісному кредиторові внаслідок їх набуття за договором відступлення прав вимоги №114/29 від 21 лютого 2017р. укладеного між первісним кредитором та первинним кредитором.

Згідно п 2.3 договору №ВП-21022017 від 21.02.2017 року, внаслідок передачі (відступлення) портфеля заборгованості за цим договором, новий кредитор заміняє первісного кредитора у кредитних договорах, що входять до портфеля заборгованості і відповідно вказані у реєстрі боржників, та набуває прав грошових вимог первісного кредитора включаючи право вимагати від боржників належного виконання всіх грошових та інших зобовязхань за кредитними договорами.

Права вимоги переходять до нового кредитора в повному обсязі, безвідривно та без можливого зворотнього відступлення.

Пунктом 3.1 договору №ВП-21022017 від 21.02.2017 року передбачено, що загальна вартість прав вимоги за договором (ціна договору) становить 3 250 000 гривень 00 коп.

Як вбачається зматеріалів справи та не заперечується позивачем, що на виконання умов договору №ВП-21022017 від 21.02.2017 року відповідачем перераховано позивачу 3 250 000,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями, а саме: №7359 від 22.02.2017 року на суму 1 100 000,00 грн., №7360 від 22.02.2017 року на суму 275 000,00 грн., №7361 від 22.02.2017 року на суму 625 000,00 грн., №7362 від 22.02.2017 року на суму 440 000,00 грн., №7363 від 22.02.2017 року на суму 520 000,00 грн., №7364 від 22.02.2017 року на суму 180 000,00 грн., №7365 від 22.02.2017 року на суму 45 000,00 грн., №7366 від 22.02.2017 року на суму 30 000,00 грн., №7367 від 22.02.2017 року на суму 35 000,00 грн.

На думку позивача, договір відступлення права вимоги №ВП-21022017 від 21.02.2017 року укладено без погодження з куратором банку, як того вимагало рішення Правління Національного банку України від 26.01.2017 №51-рш/БТ "Про віднесення ПАТ "Вектор Банк" до категорії проблемних", тобто з порушенням його господарської компетенції, що є підставою для визнання його недійсним згідно з ч. 1 ст. 207 Господарського кодексу України.

Статтею 203 ЦК України передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Відповідно до статті 215 ЦК України, що кореспондуються з положеннями ст. 207 ГК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Отже, вирішуючи спір про визнання правочину недійсним, господарському суду належить встановити наявність саме тих обставин, з якими закон пов'язує недійсність правочинів, зокрема, відповідність змісту правочину вимогам Цивільного кодексу України, іншим актам цивільного законодавства.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 Цивільного кодексу України).

Свобода договору означає можливість сторін вільно визначати зміст договору, який вони укладають і формувати його конкретні умови. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Відповідно до абз. 4 п. 2.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» № 11 від 29.05.2013 року, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Згідно з п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06.11.2009 року судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства.

Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України).

Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Відповідно до ч.1 статті 5 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банки мають право самостійно володіти, користуватися та розпоряджатися майном, що перебуває у їхній власності.

Органам державної влади і органам місцевого самоврядування забороняється будь-яким чином впливати на керівництво чи працівників банків у ході виконання ними службових обов'язків або втручатись у діяльність банку, за винятком випадків, передбачених законом (ч.3 статті 5 Закону України «Про банки і банківську діяльність»).

У статті 2 Закону України «Про Національний банк України» визначено, що Національний банк України є центральним банком України, особливим центральним органом державного управління, юридичний статус, завдання, функції, повноваження і принципи організації якого визначаються Конституцією України, цим Законом та іншими законами України.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 66 Закону України "Про банки і банківську діяльність" державне регулювання діяльності банків здійснюється Національним банком України шляхом встановлення вимог та обмежень діяльності банків.

Статтею 56 Закону України "Про Національний банк України" встановлено, що Національний банк видає нормативно-правові акти з питань, віднесених до його повноважень, які є обов'язковими для органів державної влади і органів місцевого самоврядування, банків, підприємств, організацій та установ незалежно від форм власності, а також для фізичних осіб.

Нормативно-правові акти Національного банку видаються у формі постанов Правління Національного банку, а також інструкцій, положень, правил, що затверджуються постановами Правління Національного банку. Вони не можуть суперечити законам України та іншим законодавчим актам України і не мають зворотної сили, крім випадків, коли вони згідно з законом пом'якшують або скасовують відповідальність.

Нормативно-правові акти Національного банку (крім нормативно-правових актів, які містять інформацію з обмеженим доступом), які відповідно до закону є регуляторними актами, розробляються, розглядаються приймаються та оприлюднюються з урахуванням вимог Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності".

Нормативно-правові акти Національного банку (крім нормативно-правових актів, які містять інформацію з обмеженим доступом) набирають чинності з дня їх офіційного опублікування, якщо більш пізній строк набрання чинності не передбачений у такому акті. Офіційним опублікуванням нормативно-правового акта Національного банку вважається перше опублікування його повного тексту в одному з періодичних друкованих видань - "Офіційному віснику України", газетах "Урядовий кур'єр", "Голос України" або перше розміщення на сторінці Офіційного інтернет-представництва Національного банку України.

Нормативно-правові акти Національного банку, що містять інформацію з обмеженим доступом, не підлягають опублікуванню та доводяться до відома юридичних та фізичних осіб, на яких поширюється їх дія, у порядку, встановленому Національним банком.

Нормативно-правові акти Національного банку, що містять інформацію з обмеженим доступом, набирають чинності у порядку, встановленому цими актами.

Відповідно до пункту 12.4 Положення про застосування Національним банком України заходів впливу, затвердженого постановою Національного банку України від 17.08.2012 №346, Національний банк інформує банк та Фонд гарантування про прийняте ним рішення про віднесення до категорії проблемних з дотриманням вимог нормативно-правового акта Національного банку з питань захисту банківської таємниці.

26.01.2017 Правлінням Національного банку України прийнято рішення "Про віднесення публічного акціонерного товариства "Вектор Банк" до категорії проблемних" №51-рш/БТ, яким віднесено Банк до категорії проблемних строком дл 180 днів; із дня прийняття такого рішення та до кінця строку, визначеного в пункті 1 цього рішення, установлено Банку визначені обмеження, зокрема не здійснювати будь-якого відчуження активів без погодження з куратором Банку.

29.12.2016 Правлінням Національного банку України прийнято рішення "Про запровадження особливого режиму контролю за діяльністю публічного акціонерного товариства "Вектор Банк" та призначення куратора" №556-рш/БТ, яким запроваджено особливий режим контролю за діяльністю ПАТ «Вектор Банк» до 01 квітня 2017 року. На період здійснення особливого режиму контролю призначено куратором ПАТ «Вектор Банк» службовця Національного банку України Гайову Тетяну Володимирівну. Кураторові ПАТ «Вектор Банк» надано право керуватися у своїй діяльності повноваженнями, визначеними в пункті 5.7 глави 5 розділу І Положення №346.

Відповідно до п. 5.7 глави 5 розділу І Положення №346 від 17.08.2012р. на куратора банку можуть покладатися такі повноваження: а) здійснювати постійний контроль за проведенням банком будь-яких операцій; б) отримувати інформацію, у тому числі в письмовій формі, та ознайомлюватися з документами (оригіналами та їх копіями) щодо проведення банком будь-яких операцій і визначення рівня ризиків, на які він може наражатися; в) ініціювати в разі необхідності перед Національним банком установлення порядку виконання банком та його відокремленими підрозділами початкових платежів з урахуванням наявності коштів на кореспондентському рахунку і змісту платежів, обрання способів організації управління черговістю початкових платежів (використовуючи засоби системи автоматизації банку, внутрішньобанківської міжфілійної платіжної системи банку, автоматизоване робоче місце, призначене для управління початковими платежами банку, що надсилаються до СЕП); г) ініціювати заборону на використання для розрахунків прямих кореспондентських рахунків; ґ) ініціювати переведення банку на модель обслуговування консолідованого кореспондентського рахунку в СЕП, яка дає банку змогу здійснювати початкові платежі від імені відокремлених підрозділів або через внутрішньобанківську міжфілійну платіжну систему; д) ініціювати проведення нарад з керівництвом банку для отримання пояснень, у тому числі письмових, та інформації про вжиття банком заходів щодо усунення порушень і недоліків та забезпечення його фінансової стабільності; е) бути присутнім на: загальних зборах акціонерів, на засіданнях ради і правління банку з правом дорадчого голосу; засіданнях комітетів (в обов'язковому порядку кредитного комітету, комітету з питань управління активами та пасивами, тарифного комітету); нарадах керівництва, у тому числі щодо реструктуризації зовнішніх зобов'язань банку, та інших структурних підрозділів банку, у тому числі підрозділів внутрішнього контролю та аудиту банку; переговорах з інвесторами банку з питань продажу чи реорганізації банку, шляхів оздоровлення банку за рахунок коштів учасників; є) здійснювати контроль за своєчасним виконанням банком вимог (заходів), висунутих (застосованих) Національним банком до банку за результатами його діяльності, у тому числі за виконанням банком плану заходів з фінансового оздоровлення та/або прийнятих у письмовій угоді зобов'язань перед Національним банком та/або за дотриманням установлених обмежень та вимог щодо його діяльності; ж) інформувати керівництво служби банківського нагляду щодо результатів аналізу фінансового стану банку, а в разі виникнення негативних тенденцій і виявлення проблем у його діяльності, які можуть нести загрозу втрати ліквідності й платоспроможності та інтересам кредиторів і вкладників, оперативно готувати обґрунтовані пропозиції щодо подальших наглядових дій за цим банком; з) виконувати функції, пов'язані зі здійсненням контролю за використанням коштів, отриманих від Національного банку; и) ініціювати розгляд питання щодо застосування відповідного заходу впливу згідно з вимогами статті 73 Закону про банки до керівників банку, якщо вони перешкоджають здійсненню функцій куратора банку, зокрема створюють умови, за яких куратор не може повністю або частково здійснювати повноваження, покладені на нього Національним банком; і) виносити за межі банку копії документів, що можуть свідчити про факти порушення банком банківського законодавства, законодавства з питань фінансового моніторингу, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку, здійснення ризикової діяльності; ї) здійснювати контроль за дотриманням банком банківського законодавства, вимог нормативно-правових актів Національного банку, у тому числі з питань фінансового моніторингу, станом виконання банком своїх зобов'язань перед клієнтами, вкладниками та іншими кредиторами банку.

Пунктом 7.8 вищезазначеного положення передбачено, що банк з моменту отримання рішення Національного банку про обмеження окремих видів здійснюваних банком операцій та протягом визначеного цим рішенням строку (або до визначеного терміну) укладає договори та здійснює операції, у тому числі згідно з договорами, що укладені ним з клієнтами до моменту отримання рішення, виключно з урахуванням установлених обмежень.

В матеріалах справи наявний лист Національного банку України від 14.06.2017 за № 20-0009/41899, в якому зазначено, що куратора ПАТ "Вектор Банк" не надавалось погодження на відчуження активів за договором відступлення права вимоги.

Відповідно до Положення про застосування Національним банком України заходів впливу, затвердженого постановою Національного банку України від 17.08.2012 №346, куратор банку здійснює посилений контроль за діяльністю банку шляхом проведення аналізу фінансової, статистичної звітності та іншої інформації, що надається банком до Національного банку, та/або перебуваючи безпосередньо в банку. Банк зобов'язаний забезпечити куратора, призначеного Національним банком, окремим приміщенням, що обладнане необхідними технічними засобами, з доступом до відповідних програмно-технічних комплексів банку для перегляду в режимі поточного часу всіх операцій банку та його клієнтів (п. 5.6, Положення). Таким чином, куратор, при виконанні покладених на нього обов'язків, перевіряв всі операції Банку і якщо не зупинив здійснення даної операції (укладання даного правочину) - то цей факт підтверджує, що укладання даного договору не було заборонено та не є відчуженням активів без погодження з куратором Банку.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Київського апеляційного господарського суду від 06.12.2018 у справи № 910/14079/17.

Крім того, за договором відступлення права вимоги Банк повинен був сплатити на користь ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" грошові кошти у розмірі 3 226 172,00 грн., в той час як за спірним договором за відступлені права від відповідача банк отримав 3 250 000,00 грн.

Тобто, у зв'язку з тим, що в один і той же день банк придбав право вимоги до боржників (портфель заборгованості) та відступив його на користь відповідача та отримав за це грошові кошти у розмірі, який перевищував вартість його придбання, суд приходить до висновку про відсутність у банку порушеного права внаслідок укладення спірного договору відступлення.

Крім того, позивачем не надано будь-яких доказів того, що відступлені ним вимоги за договором відступлення права вимоги були активом неплатоспроможного банку.

Відповідно до статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами, зокрема, висновками експертів.

Частиною 1 статті 104 ГПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. 1 статті 76 ГПК України).

Відповідно до ч. 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Пунктом 1 статті 79 ГПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

З огляду на вищевикладене, позивачем не надано будь-яких допустимих доказів на підтвердження викладених у позовній заяві обставин, а натомість відповідачем надано документи що їх спростовують, тому, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для визнання недійсним договору відступлення права вимоги №ВП-21022017 від 21.02.2017 року.

Враховуючи вищезазначене суд вважає, що позовні вимоги є необґрунтовані, документально не доведені та не підлягають задоволенню.

Судовий збір згідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на позивача.

Відповідач у відзиві просить суд судові витрати покласти на позивача та зазначає, що станом на дату подання відзиву поніс судові витрати у розмірі 30 844,00 грн.

Відповідно до п.2 ч. 4 статті 129 ГПК України інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача.

Частиною 1 статті 123 ГПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Відповідно до п.1 ч.3 статті 123 ГПК України до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу;

Частиною 2 статті 126 ГПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч.3 статті 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження витрат на правову допомогу відповідачем надано догвір про надання правової допомоги від 11.09.2017 року укладений між ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-капітал» (клієнт) та адвокатським об'єднанням «Аполет» (виконавець), відповідно до умов якого клієнт замовляє, приймає та оплачує, а виконавець надає послуги правової допомоги, адвокатського захисту, представництва клієнта у всіх судах загальної юрисдикції, а також у відносинах з державними, правоохоронними, контролюючими органами в тому числі з органами в тому числі з органами прокуратури, Міністерства внутрішніх справ, Служби безпеки України, органами Державної фіскальної служби України, податкової міліції та надає інші послуги, необхідні для забезпечення належного ведення клієнтом господарської діяльності та/або захисту прав і законних інтересів клієнта.

Відповідно до п2.1 договору від 11.09.2017 року перелік послуг, їх вартість, порядок розрахунків та інші аспекти виконання договору визначаються додатком №1 до договору та окремих замовлення послуг.

В матеріалах справи наявне замовлення від 15.11.2018 року до договору про надання правової допомоги від 11.09.2017р., відповідно до умов якого клієнт замовляє, а виконавець зобов'язується надати послуги у справі №910/14838/18 за позовом ПАТ «Вектор Банк» до ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» про визнання договору недійсним на загальну суму 41 671,00 грн. також, в замовленні сторони погодили, що детальний перелік наданих послуг визначається у акті приймання-передачі наданих послуг.

Між сторонами підписано акт приймання-передачі виконаних послуг від 23.11.2018 року до договору про надання правової допомоги від 11.09.2017р., в якому зазначено, що відповідно до цього акту виконавець надав, а замовник прийняв послуги згідно замовлення від 15.11.2018 року, послуги були надані у період з 15.11. по 23.11.2018 року у справі №910/14838/18 на суму 30 844,00 грн.

Також, в матеріалах справи наявний рахунок на оплату №22 від 23.11.2018 року (по замовленню від 15.11.2018р. та акту від 23.11.2018 року) на суму 30 844,00 грн. та платіжне доручення №12392 від 23.11.2018 року на суму 30 844,00 грн.

Також, наявні свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №2093 від 29.09.2012 року та та витяг з Національної асоціації адвокатів України щодо облікування у Раді адвокатів Львівської області Усенка Михайла Ігоровича.

Клопотання позивача про зменшення витрат на оплату правничої допомоги матеріали справи не містять, апосилання позивачем в запереченні на клопотання про забезпечення та попередню оплату судових витрат №10 від 14.01.2019 року про те, що сума забезпечення судових витрат (витрат на оплату послуг адвоката) у розмірі 30 844,00 грн. є необґрунтованою, без доведення понесених затрат на надання таких послуг, є значно завищеними не приймається судом як клопотання щодо зменшення витрат на оплату правничої допомоги.

Враховуючи вищезазначене, витрати на оплату послуг адвоката підлягають задоволенню в сумі 30 844,00 грн. та стягненню з позивача

На підставі викладеного, керуючись ч. 3,4 ст. 13, ч.1 ст. 73, ст.ст. 74, 123, 126, 129, 232-233, 236-238, 240-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. В позові відмовити повністю.

2. Стягнути з публічного акціонерного товариства "Вектор Банк" в особі уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Вектор Банк (01033, м. Київ, вул. Тарасівська, 9, код ЄДПОУ 39037656) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Кредит-Капітал" (03035, м. Київ, вул. Сурикова, буд. 3А, ) витрати на послуги адвоката в розмірі 30 844 (тридцять тисяч вісімсот сорок чотири) грн. 00 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата підписання рішення: 21.02.2019 року.

Суддя С.М. Мудрий