Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" лютого 2019 р. м. Житомир Справа № 906/1117/18

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Маріщенко Л.О.

секретар судового засідання: Малярчук Р.А.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність № 007.2-109-1218 від 29.12.18;

від відповідача: ОСОБА_2 довіреність № 05/02-20 вих-19 від 14.01.19 прокурор

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомиргаз збут"

до Прокуратури Житомирської області

про стягнення 85 279,84 грн.

ТОВ "Житомиргаз збут" звернулось до суду з позовом про стягнення з Прокуратури Житомирської області 85 279,84 грн.

В позові позивач посилається на те, що протягом січня-квітня 2018 ним було поставлено відповідачу природний газ, за який останній розрахунок належним чином не провів в результаті чого утворилась заборгованість, яка є предметом даного спору.

Ухвалою суду від 17.12.2018 було відкрито провадження у справі та ухвалено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

15.01.2019 Прокуратура Житомирської області надала суду відзив від 14.01.2019 № 05/2-1053-19, в якому вказано, що станом на 01.01.2018 на рахунку ТОВ "Житомиргаз збут" рахувалась переплата коштів прокуратури Житомирської області в сумі 18 247,04 грн, які в послідуючому були зараховані за спожитий природний газ, поставлений у 2018 році. У відповідності до оборотної сальдової відомості від 01.05.2018 та акту звірки між ТОВ "Житомиргаз збут", з урахуванням зарахованої суми коштів, у прокуратури області існує борг за фактично спожитий природний газ у 1-му півріччі в сумі 85 279,84 грн.

Ухвалою суду від 15.01.2019 строк розгляду справи по суті продовжено.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав з підстав викладених в позовній заяві.

Представник відповідача підтвердив факт існування боргу перед позивачем відповідно до поданого відзиву.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши наявні у справі докази у сукупності та давши їм відповідну правову оцінку, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Між позивачем та відповідачем було укладено договір від 02.01.2018 № 114102Р9QEAB018/41ABZhz1197-17 на постачання природного газу для потреб не побутових споживачів.

Відповідно до п. 1.1 договору, постачальник (позивач) зобов'язується передати у власність споживачу (відповідачу) у 2018 році природний газ, а споживач зобов'язується прийняти та оплатити вартість газу у розмірах, строки та порядку, що визначені договором.

Крім того, сторонами було погоджено, що річний плановий обсяг постачання газу - до 17,939 тис.куб.м (п. 1.2 договору).

Пунктом 3.1 договору передбачено, що розрахунки за поставлений споживачеві газ здійснюються за цінами, що вільно встановлюються між постачальником та споживачем.

Так сторонами в п. 3.2 вказаного договору визначено, що вартість за 1000 куб.м. становить 11 148,36 грн.

Згідно з пп. 4.2.2 та 4.2 договору, оплата газу здійснюється споживачем шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок постачальника за фактично отриманий газ згідно актів приймання-передачі. Остаточний розрахунок по оплаті місячної вартості газу ( п.6.3 договору) здійснюється до 10 числа місяця, наступного за місяцем постачання газу.

Пунктом 11.1 договору передбачено, що він набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками ( за наявності) сторін і діє в частині постачання газу з 01 січня 2018 до 31.03.2018, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Відповідно до п. 11.2 договору, він вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення строку дії договору жодною зі сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов. При цьому сторони мають внести зміни до договору щодо планових обсягів постачання на продовжений строк.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач поставив відповідачу природний газ в період з січня по квітень 2018 року на загальну суму 103 526,88 грн. Факт отримання природного газу на вказану суму підтверджується підписаними сторонами актами приймання-передачі природного газу від 31.01.2018 на суму 1 114,84 грн, від 31.01.2018 на суму 11,15 грн, від 28.02.2018 грн на суму 10,81 грн, від 28.02.2018 на суму 822,14 грн, від 28.02.2018 на суму 4 327,10 грн, від 28.02.2018 на суму 46 148,56 грн, від 30.03.2018 на суму 7 875,32 грн, від 27.03.2018 на суму 25 962,62 грн, від 31.03.2018 на суму 8 870,57 грн, від 31.03.2018 на суму 4 575,91 грн, від 30.04.2018 на суму 2 596,26 грн, від 30.04.2018 на суму 238,00 грн, від 30.04.2018 на суму 540,89 грн, від 30.04.2018 на суму 432,71 грн.

В позовній заяві позивач вказує на те. що попередньо між сторонами існували відносини з постачання природного газу, в результаті чого станом на 01.01.2018 за даними позивача, що також підтверджується відповідачем у наданому суду відзиві, за прокуратурою Житомирської області обліковувалась переплата в розмірі 18 247,04 грн.

Здійснивши зарахування вказаної переплати в рахунок отриманого відповідачем природного газу за період з січня по квітень 2018 року, сума яка підлягає сплаті позивачу становить 85 279,84 грн.

Однак, відповідач за отриманий природний газ розрахунок не провів, в результаті чого утворилась заборгованість перед позивачем в розмірі 85 279,84 грн.

В своєму відзиві на позов, відповідач підтверджує розмір боргу перед позивачем у сумі 85 279,84 грн.

У відповідності до ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій - це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. При цьому, ст.12 Цивільного кодексу України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Статтею 193 Господарського Кодексу України та статтею 526 Цивільного Кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, крім випадків, передбачених законом. (ч.ч.1, 7 ст.193 ГК України).

Відповідно ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст.175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 712 Цивільного кодексу України передбачає, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно до п. 1 ст. 628 Цивільного Кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно вимог ст. 629 Цивільного Кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 626 Цивільного кодексу України передбачено що, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Відповідно ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язання встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно зі ст.73 Господарського процесуального Кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.74 Господарського процесуального Кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приписами ст. 79 Господарського процесуального Кодексу України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до п. 1 ст. 86 Господарського процесуального Кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Ураховуючи усе вищевикладене, оцінюючи докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі у сумі 85 279,84 грн.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати покладаються на відповідача.

Керуючись статтями123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Прокуратури Житомирської області (10008, Житомирська область, м. Житомир, вул. Святослава Ріхтера, буд.11, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомиргаз збут" (10002, Житомирська область, м. Житомир, вул. Фещенка-Чопівського, 35, ) - 85 279,84 грн заборгованості та 1 762,00 грн витрат зі сплати судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 22.02.19

Суддя Маріщенко Л.О.

Віддрукувати:

1- в справу

2-3 - сторонам (рек. з повід.)