ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"18" лютого 2019 р. Справа№ 910/11103/18
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого: Коробенка Г.П.
суддів: Тищенко А.І.
Козир Т.П.

секретар судового засідання: Денисюк І.Г.
представники сторін не з`явилися

розглянувши у відкритому судовому засіданні
апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова
на рішення Господарського суду міста Києва від 29.11.2018 (повне рішення складено 11.12.2018)
у справі № 910/11103/18 (суддя Ващенко Т.М.)
за позовом Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова
до Товариства з обмеженою відповідальністю Військторг
про стягнення 335 867,10 грн.

ВСТАНОВИВ:

Квартирно-експлуатаційний відділ м. Львова (далі за текстом - позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Військторг (далі за текстом - відповідач) 335 867,10 грн. шкоди (збитків), завданих позивачу, за період 25 днів квітня 2017 року, жовтень-грудень 2017 року.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що шкода (збитки) були виявлені внаслідок проведення Західним офісом Держаудитслужби Державної аудиторської служби України ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності позивача за період з 01.04.2016 по 31.01.2018. Шкода полягає у тому, що внаслідок розбіжностей в опалювальних площах за договором №4 від 01.04.2017 та площами фактично опалювальних приміщень, що передавалися відповідачу за договором позички нерухомого майна було занижено суму нарахувань за послуги теплопостачання на 335 867,10 грн. Позивач листами №7110 від 05.12.2016 та №131 від 10.01.2018 направляв відповідачу на підписання додаткову угоду, додаток на різницю площ, що підлягають відшкодуванню вартості послуг за теплопостачання. Але звернення позивача були залишені відповідачем без реагування.
Відповідач проти позову заперечував, зазначаючи про те, що ним оплачено усі виставлені позивачем рахунки та акти виконаних робіт, у зв`язку з чим заборгованість відповідача перед позивачем відсутня. Окрім того, відповідач вважає, що позивачем не надано документального підтвердження понесення ним збитків (шкоди).
Рішенням Господарського суду міста Києва від 29.11.2018 у справі №910/11103/18 у позові відмовлено, у зв`язку з тим, що судом встановлено відсутність вини відповідача, відсутність протиправності його дій та причинного зв`язку між діями та збитками, тобто відсутність всіх елементів складу правопорушення, наявність яких є передумовою для стягнення шкоди (збитків).
Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, позивач звернувся з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 29.11.2018 у справі №910/11103/18 та постановити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.
Вимоги та доводи апеляційної скарги аналогічні тим, які наводилися відповідачем під час розгляду справи місцевим господарським судом. Однак до апеляційної скарги позивачем додано копії листів №7110 від 05.12.2016 та №131 від 10.01.2018 з доказами їх надіслання відповідачу, які за твердженням скаржника наявні в матеріалах справи.
В судовому засіданні надійшло клопотання про допуск до розгляду справи Черняка Ю.І., як представника Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова за довіреністю вих.№2 від 03.01.2019, виданої на підставі Положення про квартирно-експлуатаційний відділ м. Львова із змінами, внесеними згідно з наказом начальника Західного територіального квартирно-експлуатаційного управління №14 від 25.01.2019. В доданому до клопотання позивача витягу з Положення про квартирно-експлуатаційний відділ м. Львова (змінах до названого Положення) зазначено про те, що виконавчим органом, уповноваженим представляти інтереси установи в судах загальної юрисдикції (першої, апеляційної та касаційної інстанцій та Верховному Суді) є юрисконсульти квартино-експлуатаційного відділу міста Львова.
Розглянувши вказане клопотання, колегія суддів встановила наступне.
Відповідно до ч.1 ст. 58 ГПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.
В ст. 10 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, визначених законом, держава забезпечує надання професійної правничої допомоги безоплатно. Для надання професійної правничої допомоги діє адвокатура.
Згідно з п.11 Розділу «Перехідні положення» Конституції України представництво відповідно до пункту 3 частини першої статті 131-1 та статті 131-2 цієї Конституції виключно прокурорами або адвокатами у судах апеляційної інстанції здійснюється з 01 січня 2018 року.
Надане позивачем Положення про квартирно-експлуатаційний відділ м. Львова не відповідає вищевказаним правовим нормам, оскільки в даному випадку представництво інтересів особи позивача у суді апеляційної інстанції має здійснюватись виключно адвокатом, у зв`язку з чим клопотання позивача не підлягає задоволенню.
Повноважні представники сторін в судове засідання не з`явилися.
Оскільки явка представників сторін в судове засідання не була визнана обов`язковою, зважаючи на наявні в матеріалах справи докази належного повідомлення представників сторін про місце, дату і час судового розгляду, а також враховуючи те, що судочинство здійснюється, серед іншого, на засадах рівності та змагальності сторін і учасники судового провадження на власний розсуд користуються наданими ним процесуальними правами, зокрема, правом на участь у судовому засіданні, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість здійснення розгляду даної справи у відсутності представників сторін за наявними у справі матеріалами.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового акту, дійшов до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні чи скасуванню, виходячи з наступного.
03.04.2017 між позивачем, як позикодавцем, та відповідачем, як користувачем, були укладені договори позички нерухомого майна, необхідного для організації харчування особового складу Збройних сил України № 1-П/2017, за умовами яких у строкове безоплатне користування відповідачу передавалося нерухоме майно (нежитлові приміщення згідно з вказаним у договорах переліком).
01.04.2017 між позивачем, як стороною-1, та відповідачем, як стороною-2, укладено договір №4 про відшкодування вартості послуг теплопостачання, спожитих в процесі надання послуг харчування (далі Договір №4), за умовами якого (п.п.1.1, 1.2, 3.2) сторона-1 надає стороні-2 послуги теплопостачання на об`єкти її діяльності, визначені в додатку №1 до даного договору, а сторона-2 відшкодовує стороні-1 вартість теплової енергії, спожитої нею у приміщеннях кожної військової частини, в яких сторона-2 надає послуги з харчування військовослужбовців на підставі Договору про закупівлю харчування №286/2/16/8 від 28.03.2017 (далі Договір з харчування), укладеного з Міністерством оборони України. Обсяги постачання теплової енергії на об`єкти та розмір опалювальних площ до яких має доступ сторона-2, визначено у додатку №1, що є невід`ємною частиною цього договору. Сторона-2 зобов`язується відшкодувати вартість спожитої теплової енергії та після отримання від сторони-1 оформленого пакету документів: рахунку-фактури, розрахунку за фактично спожиту теплову енергію для опалення та щомісячної величини плати за приєднане теплове навантаження, акту виконаних робіт (наданих послуг), протягом 10 банківських днів, здійснювати оплату за спожиту теплову енергію.
В п.6.1 Договору №4 передбачено, що він набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2017.
На виконання умов Договору №4 позивач нарахував, а відповідач в повному обсязі сплатив 348,13 грн. за квітень 2017 року, 19 156,14 грн. за жовтень 2017 року, 131 706,46 грн. за листопад 20174 року та 143 645,90 грн. за грудень 2017 року, що підтверджується наявними в матеріалах справи актами здачі-прийому робіт (надання послуг) та банківськими виписками.
11.12.2017 між сторонами було укладено додаткову угоду до Договору №4, згідно з якою сторони ввели в дію з 01.01.2018 додаток №1 до вказаного договору, яким збільшено обсяги споживання теплової енергії та опалювальну площу.
Спір у даній справі виник у зв`язку з тим, що 10.05.2018 Західним офісом Державної аудиторської служби України проведено ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності позивача за період з 01.04.2016 по 31.01.2018, за результатами якої складено акт №08-21/2. В ході ревізії виявлено, що в Договорі № 4 передбачено меншу опалювальну площу (3115,63 кв. м), ніж визначено договорами позики нерухомого майна на 5599,00 кв. м, внаслідок чого занижено суму нарахувань за послуги теплопостачання на 335 867,10 грн. з ПДВ, а також не дотримано п.7.4.18 договору про закупівлю послуг щодо забезпечення харчуванням від 28.03.2017 №286/2/17/8, п.п.5, 20, 22 Порядку №228.
З урахуванням висновків проведеної ревізії, позивач вважає, що йому завдано збитків на 335 867,10 грн. і вказану суму він просить суд стягнути з відповідача, здійснюючи її розрахунок за період 25 днів квітня 2017 року, а також з жовтня по грудень 2017 року.
Згідно зі ст. ст. 509, 526 ЦК України, ст. ст. 173, 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
В ст. ст. 610, 611 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків.
Відповідно до ст. 22 ЦК України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Аналогічні положення викладені у ст. ст. 224, 225 ГК України.
Згідно з ч.2 ст. 623 ЦК України розмір збитків завданих порушенням зобов`язання, повинен бути реальним та доведеним позивачем.
Як вірно зазначив у своєму рішенні місцевий господарський суд, для застосування такої міри відповідальності як відшкодування збитків необхідною є наявність усіх чотирьох загальних умов відповідальності, а саме: протиправна поведінка; збитки; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданими збитками; вина. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.
Враховуючи викладене та в силу ст. 74 ГПК України, саме позивач повинен довести факт спричинення збитків, обґрунтувати їх розмір, довести безпосередній причинний зв`язок між правопорушенням та заподіянням збитків і розмір відшкодування. У свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків. Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення зв`язку між протиправною поведінкою та збитками потерпілої сторони.
Позивачем не обґрунтовано підстави для стягнення збитків, не надано належних та допустимих доказів на підтвердження розміру завданих збитків та не зазначено, які саме зобов`язання не виконані відповідачем.
Судом не приймається до уваги посилання позивача на Акт ревізії Державної аудиторської служби України № 08-21/2 від 10.05.2018, оскільки акт перевірки не є рішенням суб`єкта владних повноважень, не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов`язків для осіб, робота (діяльність) яких перевірялися. Акт перевірки є носієм доказової інформації про виявлені контролюючим органом порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства суб`єктами господарювання, документом, на підставі якого приймається відповідне рішення контролюючого органу. Виявлені контролюючим органом порушення не впливають на умови укладеного між сторонами договору і не можуть їх змінювати, оскільки за своїми правовими наслідками акт ревізії у даному випадку фіксує порушення фінансової дисципліни учасника правовідносин, фінансово-господарська діяльність якого перевірялась. Акт ревізії не може змінювати, припиняти частково або повністю договірні правовідносини сторін, зобов`язання, визначені договором та підтверджені відповідними актами виконаних робіт.
Аналогічну правову позицію викладено в постанові Верховного Суду України від 10.09.2013 у справі № 21-237а13, а також в постановах Верховного Суду від 21.05.2018 у справі №922/2310/17 та від 16.10.2018 у справі №910/23357/17, від 18.10.2018 у справі №917/1064/17.
При цьому, як вірно зазначив у своєму рішенні місцевий господарський суд, у вищезгаданому акті ревізії №08-21/2 від 10.05.2018 Державною аудиторською службою України не вказано, за який період нараховано збитки на суму 335 867,10 грн.
В Акті ревізії зазначено про недотримання п.7.4.18 договору про закупівлю послуг щодо забезпечення харчуванням від 28.03.2017 №286/2/17/8, однак у вказаному пункті договору встановлено обов`язок саме позивача укласти договори з постачальниками (виробниками) житлово-комунальних послуг та енергоносіїв на всю площу приміщень, що передаються йому за договором позички нерухомого майна.
Позивач не надав доказів укладення між сторонами додаткових угод до Договору № 4 в частині збільшення обсягів споживання теплової енергії та опалювальної площі за період 25 днів квітня 2017 року, жовтень-грудень 2017 року, як за згодою сторін, так і в судовому порядку.
Посилання позивача на листи №7110 від 05.12.2016 та №131 від 10.01.2018, згідно зі змістом яких відповідачу, серед іншого, направлялися на підписання додаткова угода від 05.11.2017, а також Додаток №1 з виправленими площами та Додаток №2 на різницю площ, що підлягають відшкодуванню вартості послуг за теплопостачання не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки в матеріалах справи відсутні докази направлення цих листів (вручення) відповідачу.
До апеляційної скарги відповідачем надано вищевказані листи із доказами їх надіслання, а саме фіскальним чеком та експрес накладною. Однак, в порушення вимог ч.3 ст. 269 ГПК України, позивач не обґрунтував причин неможливості подання цих доказів до суду першої інстанції, з огляду на що надані відповідачем докази судом апеляційної інстанції не приймаються.
В матеріалах справи відсутні докази внесення змін до Договору №4 в установленому законом порядку та докази визнання вказаного правочину недійсним.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з місцевим господарським судом в тому, що в даному випадку відсутні підстави для нарахування позивачем відповідачу за послуги теплопостачання в сумі 335 867,10 грн. за період 25 днів квітня 2017 року, з жовтня по грудень 2017 року на підставі складених та підписаних позивачем в односторонньому порядку розрахунків (перерахунків) та актів відшкодування вартості послуг теплопостачання за межами Договору № 4 на підставі акту ревізії № 08-21/2 від 10.05.2018, який сам по собі не може бути достатнім доказом порушення відповідачем умов укладеного з позивачем Договору та підставою для підставою для стягнення майнової шкоди (збитків). До того ж, за результатами перегляду справи судом встановлено відсутність вини відповідача, відсутність протиправності його дій та причинного зв`язку між діями та збитками, тобто відсутність сукупності елементів складу правопорушення, наявність яких зумовлює настання відповідальності у вигляді відшкодування майнової шкоди (збитків), а тому позов задоволенню не підлягає.
Відповідно до ч.1 ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було вірно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі рішення суду відсутні.
Оскільки доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків місцевого господарського суду, апеляційна скарга задоволенню не підлягає і судові витрати, пов`язані з поданням апеляційної скарги покладаються на скаржника.
Керуючись ст. ст. 11, 74, 129, 240, 267-270, 273, 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,
ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 29.11.2018 у справі №910/11103/18 залишити без змін.
3. Матеріали справи №910/11103/18 повернути Господарському суду міста Києва.

4. Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку відповідно до вимог ст. ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення складено та підписано 19.02.2019.

Головуючий суддя Г.П. Коробенко

Судді А.І. Тищенко

Т.П. Козир