ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

14.02.19р. Справа № 904/2578/14
Суддя господарського суду Дніпропетровської області Полєв Д.М.

при секретарі судового засідання Малиці К.В.

за участю представників сторін:

від кредитора: представник ПАТ "Дельта Банк" - адвокат Сироткін О.О. за дов. б/н від 30.10.2017р.

від боржника представник ліквідатора Морозова І.А. - адвокат Нестюріна Н.В. за дов. №11/02-19 від 11.02.2019р.

розглянувши справу

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "ЖИТЛОБУДІНВЕСТ", м.Дніпро

до боржника Товариства з обмеженою відповідальністю "ЖИТЛОБУДІНВЕСТ", м.Дніпро, Індустріальний район, вул. Б.Хмельницького, 10/323,

про визнання банкрутом

СУТЬ СПРАВИ:

Провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "ЖИТЛОБУДІНВЕСТ", м. Дніпропетровськ порушено ухвалою господарського суду 06.05.2014 р. відповідно до процедури, передбаченої статтею 95 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Постановою від 15.05.2014 р. боржника визнано банкрутом, ліквідатором банкрута призначено голову ліквідаційної комісії Постановою суду від 15.05.14р. боржника визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором призначено голову ліквідаційної комісії Морозова Ігоря Анатолійовича (АДРЕСА_1 ідентифікаційний номер НОМЕР_1).

11.12.2017р. до суду надійшла заява ПАТ "Дельта-Банк" №231/851 від 08.12.2017р. про забезпечення вимог кредиторів шляхом накладення арешту на реалізоване майно, квартири за адресою: м.Дніпро, вул.Дарницька, 19, яке обґрунтовано постановою Вищого господарського суду України від 20.09.2017р. по даній справі, якою визнано недійсним результати аукціону з продажу майна банкрута цілісним майновим комплексом, проведеного ТБ "Катеринославська" 04.08.2015, та визнано недійсними договір купівлі-продажу від 04.08.2015р. укладений між ТОВ "ЖИТЛОБУДІНВЕСТ" в особі ліквідатора Морозова І.А. та ОСОБА_5, акт №1 про передання права власності від 07.08.2015.

13.12.2017р. від ліквідатора до суду надійшло заперечення на заяву банку про забезпечення вимог кредиторів шляхом накладення арешту на реалізоване майно, оскільки банк просить вжити заходів із забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, а саме: квартири №4, №5, №9, №43, №44, №46, №49, №51, №54, №55, №56, №60, №61, №64, №65, №66, №69, №71, №74, №75, №76, №77, №78, №79, №80, приміщення №81, №82, №83, №84 за адресою м. Дніпро, вул.Дарницька, 21, тоді як з протоколу №1 від 04.08.2015р. про проведення другого повторного аукціону з продажу цілісного майнового комплексу банкрута та договору купівлі-продажу від 04.08.2015р. вбачається, що предметом продажу на другому повторному аукціоні виключно майнові права на об'єкти нерухомості, а саме: майнові права на квартири №4, №5, №9, №43, №44, №46, №49, №51, №54, №55, №56, №60, №61, №64, №65, №66, №69, №71, №74, №75, №76, №77, №78, №79, №80, майнові права на приміщення №81, №82, №83, №84. Тобто майнові права на квартири і приміщення та квартири і приміщення є різними за своєю правовою природою об'єктами цивільних прав.

Крім того, ліквідатор у своєму запереченні зазначив, що як вбачається з матеріалів справи та на що наголошено Вищим господарським судом України у постанові від 20.09.2017р. по даній справі банкрут ніколи не був власником об'єктів нерухомості (квартир та приміщень), а володіло виключно майновими правами на нерухомість оскільки державна реєстрація прав на таку нерухомість здійснена не була. Окремо ліквідатор зазначив, що предметом іпотеки за іпотечними договорами №ВКЛ-2003335/SI від 04.07.2013р. та №38/Zkip-07 від 12.06.2017р. були майнові права на об'єкти нерухомості, які і були предметом продажу у складі цілісного майнового комплексу банкрута, відповідно банкрут на момент реалізації майна і у подальшому не був власником нерухомого майна відносно якого ПАТ "ДЕЛЬТА БАНК" просить вжити заходів із забезпечення позову шляхом накладення арешту, а вимоги заяви про забезпечення вимог кредиторів шляхом накладення арешту №231/851 від 08.12.2017р. є необґрунтованими та такими що не підлягають задоволенню.

13.12.2017р. від ліквідатора до суду надійшло заперечення на заяву банку про забезпечення вимог кредиторів шляхом накладення арешту на реалізоване майно, оскільки банк просить вжити заходів із забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, а саме: квартири №4, №5, №9, №43, №44, №46, №49, №51, №54, №55, №56, №60, №61, №64, №65, №66, №69, №71, №74, №75, №76, №77, №78, №79, №80, приміщення №81, №82, №83, №84 за адресою м. Дніпро, вул. Дарницька, 21, тоді як з протоколу №1 від 04.08.2015р. про проведення другого повторного аукціону з продажу цілісного майнового комплексу банкрута та договору купівлі-продажу від 04.08.2015р. вбачається, що предметом продажу на другому повторному аукціоні виключно майнові права на об'єкти нерухомості, а саме: майнові права на квартири №4, №5, №9, №43, №44, №46, №49, №51, №54, №55, №56, №60, №61, №64, №65, №66, №69, №71, №74, №75, №76, №77, №78, №79, №80, майнові права на приміщення №81, №82, №83, №84. Тобто майнові права та безпосередньо саме майно є різними за своєю правовою природою об'єктами цивільних прав.

03.01.2018р. до суду від ПАТ "Дельта Банк" надійшло уточнення №23.1/907 від 27.12.2017р. до заяви про забезпечення вимог кредиторів, згідно з яким банк просить накласти арешт арешту на реалізоване майно, квартири за адресою: м.Дніпро, вул.Дарницька, 19, тобто банком уточнено саме адресу розташування квартир.

05.03.2018р. до суду надійшла скарга ПАТ "Дельта Банк" №23.1/1055 від 02.03.2018р., яку обґрунтовано тим що дії ліквідатора під час реалізації майна банкрута привели до значних збитків та просить стягнути з ліквідатора майнову шкоду у розмірі 17915565,00грн.

01.11.2018р. від адвоката Оксаніченка А.С., як представника заінтересованих осіб, власників квартир №4, 5, 9, 43, 51, 54, 55, 56, 64, 66, 69, 71, 74, 75 надійшло заперечення проти заяви банку від 08.12.2017 №231/851, у яких зазначено, що об'єктів майна боржника, які реалізовано у складі цілісного майнового комплексу на аукціоні, а саме - майнові права на нерухоме майно, що є предметом іпотеки згідно іпотечного договору №ВКЛ-2003335/SI від 04.07.2013 (із змінами і доповненнями) та іпотечного договору №38/Zkip-07 від 12.06.2007 (із змінами і доповненнями) станом на день розгляду справи фізично не існує. Власниками об'єктів нерухомості, що не є тотожним з майновими правами на нерухоме майно, на сьогодні є не боржник, а переможець аукціону - ОСОБА_5 та власники квартир за адресою: АДРЕСА_2.

Крім того, представник зазначив, що стовно перелічених вище квартир ПАТ "Дельта Банк" та ТОВ "ЖИТЛОБУДІНВЕСТ" не мають жодного відношення, такі об'єкти ніколи не були предметом договорів іпотеки за будь-якими договорами (у тому числі стороною у яких виступав би ПАТ "ДЕЛЬТА БАНК"), тому заява (клопотання) банку про накладення арешту на такі об'єкти нерухомості є незаконною, безпідставною та необґрунтованою. в силу вищевикладеного. Вирішуючи питання про забезпечення позову суд має брати до уваги інтереси не тільки заявника, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини ухвали.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ст.20 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України.

Частиною 1 ст. 9 Закону про банкрутство встановлено, що справи про банкрутство розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Згідно з ч.1 ст.18 Закону господарський суд за клопотанням розпорядника майна, кредиторів або з власної ініціативи може заборонити боржнику укладати без згоди арбітражного керуючого (розпорядника майна) правочини (договори), а також зобов'язати боржника передати цінні папери, майно, інші цінності на зберігання третім особам, вчинити чи утриматися від вчинення певних дій або вжити інших заходів для збереження майна боржника (у тому числі шляхом позбавлення боржника права розпорядження його нерухомим майном без згоди розпорядника майна або суду, який розглядає справу про банкрутство; накладення арешту на конкретне рухоме майно боржника), про що виноситься ухвала.

Відповідно до ст. 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п.1, ч.1 ст. 137 ГПК України позов забезпечується, зокрема накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом за заявою сторони або з ініціативи господарського суду як гарантія реального виконання рішення суду. Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, воно полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів.

Сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу забезпечення позову.

При розгляді заяви про забезпечення позову судом не вирішується питання про законність або обґрунтованість позовних вимог по суті. До предмету дослідження на цій стадії входить лише питання про те, чи може існуючий стан організації правовідносин ускладнити чи зробити неможливим виконання судового рішення.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має, з урахуванням доказів, наданих заявником, з'ясувати обсяг позовних вимог, відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Під час розгляду справи, судом встановлено, що на виконання постанови Вищого господарського суду України від 20.09.2017 у справі №904/2578/14 ліквідатор ТОВ «ЖИТЛОБУДІНВЕСТ» звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до покупця про повернення майна за договором купівлі-продажу цілісного майнового-комплексу від 04.08.2015 року - ОСОБА_5

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 15.05.2018 по справі №200/100/18 встановлено, що майно яке набуте ОСОБА_5 відповідно до договору купівлі-продажу цілісного майнового-комплексу від 04.08.2015 року припинило своє існування, оскільки певна частина рухомого майна була знищена внаслідок фізичного зносу, а інша частина майна у вигляді майнових прав на 25 квартир та 4 нежитлових приміщень припинена шляхом їх реалізації у способи, передбачені чинним законодавством України. З огляду на відсутність у покупця за вказаним договором купівлі-продажу в натурі майна, яке ним набуте відповідно до договору купівлі-продажу цілісного майнового-комплексу від 04.08.2015 року суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог ТОВ "ЖИТЛОБУДІНВЕСТ" про відшкодування вартості майна та стягнення з ОСОБА_5 20618784,28 гривень.

Відповідно до ч.4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Суд погоджується з доводами ліквідатора та представника заінтересованих осіб, щодо того, що заставне майно банкрута, яке було реалізоване на аукціоні, а саме: майнові права на нерухоме майно, що є предметом іпотеки за іпотечними договорами №ВКЛ-2003335/SI від 04.07.2013р. та №38/Zkip-07 від 12.06.2017р. на дату звернення ПАТ "Дельта-Банк" із заявою №231/851 від 08.12.2017р. про забезпечення вимог кредиторів шляхом накладення арешту на реалізоване майно вже фізично не існувало. Посилання ПАТ «Дельта Банк» в заяві №231/851 від 08.12.2017р. про забезпечення вимог кредиторів шляхом накладення арешту на реалізоване майно на можливість відчуження вказаного нерухомого майна його власниками, без наведення відповідного обґрунтування та надання доказів на його підтвердження не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви судом.

Таким чином, судом встановлено, що ПАТ "Дельта-Банк" не доведено, а матеріали справи не містять доказів які б свідчили про те, що не вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, а саме: квартири №4, №5, №9, №43, №44, №46, №49, №51, №54, №55, №56, №60, №61, №64, №65, №66, №69, №71, №74, №75, №76, №77, №78, №79, №80, приміщення №81, №82, №83, №84 може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, та що такий захід є адекватним, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник та майнових наслідків заборони власникам квартир вчиняти певні дії. Відповідно, заява ПАТ «Дельта-Банк» №231/851 від 08.12.2017р. про забезпечення вимог кредиторів шляхом накладення арешту на реалізоване майно, з урахуванням уточнення до заяви про забезпечення вимог кредиторів шляхом накладання арешту на реалізоване майно №23.1/907 від 27.12.2017р. щодо вжиття заходів із забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно задоволенню не підлягає.

Стосовно скарги банку №23.1/1055 від 02.03.2018р. на дії ліквідатора, яку обґрунтовано тим, що 20.09.2017р. постановою Вищого господарського суду України задоволено касаційну скаргу ПАТ "Дельта-Банк", постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 25.04.2017р. та ухвалу господарського суду Дніпропетровської обл. від 10.03.2017р. у справі 904/2578/14 скасовано та прийнято нове рішення яким визнано недійсними результати аукціону з продажу майна банкрута.

Протиправність дій ліквідатора ТОВ "ЖИТЛОБУДІНВЕСТ" на думку скаржника виявляється в реалізації ліквідатором на власний розсуд майна на аукціоні, без попередньої реєстрації майнових прав на квартири як права на нерухоме майно, що є порушенням ст.42 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Враховуючи подальшу реалізацію майна ТОВ "ЖИТЛОБУДІНВЕСТ" новим власникам, які є добросовістними набувачами, ПАТ "Дельта-Банк" зазначає про заподіяну йому майнову шкоду у розмірі 17915565,00 грн. та про необхідність її відшкодування ліквідатором банкрута - Морозовим Ігорем Анатолійовичем.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою суду від 15.05.14р. боржника визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором призначено голову ліквідаційної комісії Морозова І.А.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 31.07.14р. вимоги ПАТ "Дельта Банк" внесені до реєстру вимог кредиторів у розмірі 18 767 281, 01 грн. (вимоги, забезпечені заставою), 710 900, 01 грн. - 6 черга задоволення вимог кредиторів.

Перелік майна, що перебувало в заставі ПАТ "Дельта Банк", вказаний у іпотечних договорах від 12.06.2007р. №38/Zкір - 07 та від 04.07.2013р. №ВКЛ-2003335/S1.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 11.09.14р. організатора аукціону по продажу майна банкрута Товарну біржу "Катеринославська" визнано учасником провадження у справі про банкрутство.

Відповідно до ст. 44 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (далі - Закон) ліквідатор організовує проведення аукціону з продажу активів банкрута з урахуванням вимог цього Закону. Ліквідатор має право самостійно проводити торги на аукціоні відповідно до законодавства або залучити на підставі договору організатора аукціону - юридичну особу, яка відповідно до установчих документів має право проводити торги. Організатор аукціону не може бути заінтересованою особою стосовно кредитора або боржника.

Відповідно до ст. 42 Закону майно банкрута, що є предметом забезпечення, не включаються до складу ліквідаційної маси і використовується виключно для задоволення вимог кредитора за зобов'язаннями, які воно забезпечує. Продаж майна банкрута, що є предметом забезпечення, здійснюється в порядку, передбаченому цим Законом, виключно за згодою кредитора, вимоги якого воно забезпечує, або суду.

В порядку визначеному ст. 42 Закону ліквідатор здійснював продаж майна банкрута за погодженням заставного кредитова ПАТ "Дельта Банк" та у спосіб затверджений ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 27.11.2014р.

Перший аукціон, призначений на 03.02.15р. не відбувся через відсутність покупців.

Після того, як перший аукціон з продажу майна банкрута як цілісного майнового комплексу не відбувся, 10.02.15р. банк направив ліквідатору банкрута листа, у якому просив погодити з банком початкову вартість майна, що є предметом іпотеки відповідно до Іпотечних договорів №38/Zkip-07 від 12.06.2007 та № ВКЛ-2003335/S1 від 04.07.13р. та встановити її в порядку ст. 57 Закону, але не нижче ніж вартість, визначена ТОВ «Вектор Оцінки»; провести аукціон з продажу заставного майна АТ «Дельта Банк», що є предметом іпотеки відповідно до Іпотечних договорів №38/Zkip-07 від 12.06.2007 та № ВКЛ-2003335/S1 від 04.07.13р., шляхом виставлення на продаж окремим лотом без пониження початкової вартості.

04.08.15р. відбувся другий повторний аукціон на якому все майно банкрута реалізовано як цілісний майновий комплекс за 2 639 204,42 грн.

Слід зазначити, що з матеріалів справи не вбачається, що ПАТ "Дельта Банк" вже після першого аукціону наполягав на продажу спірного майна окремими лотами щодо кожної квартири з метою отримання найвищої ціни за заставне майно. Навпаки, питання узгодженості продажу майна ТОВ "ЖИТЛОБУДІНВЕСТ", що знаходиться в заставі (іпотеці) ПАТ "Дельта-Банк", було предметом розгляду господарськими судами першої, апеляційної інстанцій у цій справі та висновки з цього питання були наведені у постанові Вищого господарського суду України від 17.09.2015 року, де зазначено, що згода на продаж заставного майна у складі цілісного майнового комплексу надана ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 27.11.14р.

Тому посилання скаржника про те, що майно банкрута - ТОВ "ЖИТЛОБУДІНВЕСТ", що є предметом забезпечення вимог ПАТ "Дельта-Банк", продане на оскарженому аукціоні на власний розсуд ліквідатора та без згоди заставного кредитора є безпідставними згідно з доказами, наявними в матеріалах справи.

Більш того, банк і у подальшому не подавав до суду скарг на дії ліквідатора в частині проведення державної реєстрації права власності на квартири, внаслідок чого на реалізацію були виставлені майнові права, а не нерухоме майно, що призвело до його реалізації за заниженою ціною.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. (ч. 3 ст.13 ГПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч. 1 ст.14 ГПК України).

Як передбачено ч.1 ст. 80 ГПК України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Так, частиною 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 ГПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

При аналізі змісту наведеної правової норми можна дійти до висновку про те, що при прийнятті рішення про відшкодування шкоди за правилами ст. 1166 ЦК України необхідно довести такі факти:

а) неправомірність поведінки особи - неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії;

б) наявність шкоди - під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров'я тощо). У відносинах, що розглядаються, шкода - це не тільки обов'язкова умова, але і міра відповідальності, оскільки за загальним правилом статті 1166 ЦК України, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі (мова йдеться про реальну шкоду та упущену вигоду);

в) причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов'язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об'єктивним наслідком поведінки завдавана шкоди;

г) вина завдавана шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов'язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини.

З наведеного випливає, що фактами, з якими закон пов'язує настання цивільно-правової відповідальності за заподіяння майнової шкоди, є: наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, а також вини останнього в її заподіянні.

Як вбачається з матеріалів справи, ПАТ "Дельта-Банк" не доведено завдання йому втрат майнового характеру як невідворотного результату незаконних дій або бездіяльності ліквідатора банкрута.

Крім того, в матеріалах справи наявні докази того, що ліквідатором в позовному провадженні по справі №200/100/18 стягнуто з ОСОБА_5 вартість майна ТОВ "ЖИТЛОБУДІНВЕСТ".

Таким чином, причинного зв'язку між діями ліквідатора та реалізацією майна банкрута у складі цілісного майнового комплексу, зниження ціни майна через відсутність покупців саме з його вини наданими доказами позивачем не доведено.

Будь-які докази на підтвердження умислу у діях (бездіяльності) ліквідатора заявником скарги не надані, у справі такі докази відсутні.

Одночасно суд звертає увагу, що провадження у справ здійснюється за процедурою, встановленою ст. 95 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", якою передбачено, що обов'язки ліквідатора можуть бути покладені на голову ліквідаційної комісії (ліквідатора) незалежно від наявності у нього статусу арбітражного керуючого. Не зважаючи на наявність у ліквідатора Морозова І.А. свідоцтва про право здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майном, керуючого санацією, ліквідатора) його призначено ліквідатором ТОВ "Житлобудінвест" як голову ліквідаційної комісії, що в свою чергу позбавляє правових підстав застосування до нього положень ст. ст. 107, 111 Закону в частині відшкодування арбітражним керуючим шкода, заподіяної особі внаслідок умисних дій чи бездіяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора).

На підставі вищевикладеного, у суду відсутні підстави для задоволення скарги ПАТ ПАТ "Дельта-Банк" на дії (бездіяльність) ліквідатора банкрута Морозова І.А. та відшкодування шкоди, завданої діями (бездіяльністю) ліквідатора.

Одночасно в судовому засіданні представником ПАТ "Дельта Банк" заявлено усне клопотання про заміну ліквідатора, яке суд вважає за необхідне призначити до розгляду у наступному судовому засіданні.

Керуючись ст. ст. 234, 235 ГПК України, ст. ст. 1, 40, 41, 95 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", суд, -

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні клопотання ПАТ "Дельта Банк" №231/851 від 08.12.2017р. (із уточненням №23.1/907 від 27.12.2017р.) про забезпечення вимог кредиторів шляхом накладення арешту на реалізоване майно - выдмовити.

2. У задоволенні скарги ПАТ "Дельта Банк" №23.1/1055 від 02.03.2018р. на дії ліквідатора ТОВ "Житлобудінвест" Морозова І.А. - відмовити.

3. Призначити до розгляду в судовому засіданні усне клопотання ПАТ "Дельта Банк" про заміну ліквідатора на 14.03.2019р. о 12:00.

4. Засідання відбудеться в приміщенні господарського суду Дніпропетровської області за адресою: м. Дніпро, вул. В.Винниченка, 1а, зал судових засідань №3-305.

5. Зобов'язати ПАТ "Дельта Банк" клопотання про заміну ліквідатора викласти у письмовій формі.

6. Зобов'язати кредиторів надати пропозиції щодо кандидатури ліквідатора в разі його можливої заміни.

7. Явка кредиторів та ліквідатора в судове засідання обов'язкова.

8. Копію ухвали направити кредиторам та ліквідатору.

Ухвала набирає законної сили 14.02.2019р.

Ухвала може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені статтями 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст ухвали складено 19.02.2019р.

Суддя Д.М. Полєв