ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

18.02.2019р. Справа №905/2060/18

за позовом Обласного комунального підприємства "Донецьктеплокомуненерго", м.Краматорськ в особі структурного підрозділу Виробничої одиниці Обласного комунального підприємства "Донецьктеплокомуненерго" "Слов'янськтепломережа", м.Слов'янськ

до відповідача Малого підприємства у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма"Лія", м.Покровськ

про стягнення заборгованості в сумі 28181,39 грн.

Суддя Левшина Г.В.

при секретарі судового засідання Хохуля М.С.

Представники сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

В засіданні суду брали участь:

СУТЬ СПРАВИ:

Обласне комунальне підприємство "Донецьктеплокомуненерго", м.Краматорськ в особі структурного підрозділу Виробничої одиниці Обласного комунального підприємства "Донецьктеплокомуненерго" "Слов'янськтепломережа", м.Слов'янськ, позивач, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Малого підприємства у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма"Лія", м.Покровськ, про стягнення заборгованості в сумі 28181,39 грн., у тому числі:

- основний борг в сумі 23677,58 грн., пеня в сумі 887,42 грн., три проценти річних в сумі 202,14 грн., які заявлені до стягнення внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором №478 від 01.09.2014р. за період з жовтня 2017р. по квітень 2018р.,

- інфляція в сумі 2537,00 грн. та три проценти річних в сумі 877,25 грн., нараховані за неналежне виконання відповідачем своїх грошових зобов'язань з оплати спожитої теплової енергії за договором №478 від 01.09.2014р. протягом жовтня 2016р.-квітня 2017р., що встановлено рішенням господарського суду Донецької області від 17.07.2017р. по справі №905/1236/17.

В обґрунтування позовних вимог позивачем додано копії договору на поставку теплової енергії №478 від 01.09.2014р. з додатками, актів про підключення/відключення об'єкта від системи централізованого опалення, розрахунок суми заборгованості та інших нарахувань, копії рахунків, рішення №632 від 20.09.2017р., №227 від 04.04.2018р., постанови №151 від 01.02.2017р., постанови №1391 від 09.11.2017р., рішення господарського суду Донецької області від 17.07.2017р. у справі №905/1236/17, копії листувань між сторонами.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 22.11.2018р. відкрите провадження у справі №905/2060/18, призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження,

10.12.2018р. від відповідача надійшов відзив на позовну заяву від 03.12.2018р., згідно якого останній заперечує проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, вважає нарахування заборгованості та штрафних санкцій за вказані вище періоди безпідставним, посилаючись на наступні обставини:

- опалювальна система на об'єкті відповідача була демонтована, про що складено комерційний акт від 25.07.2016р. за участю представників ЖЕКу;

- листом від 02.08.2016р. повідомлено позивача про відключення централізованого опалення від об'єкта відповідача, у зв'язку з чим останній просив припинити нарахування оплати за поставку теплової енергії та зупинити дію спірного договору №478 від 01.09.2014р.

13.12.2018р. від позивача надійшла відповідь на відзив від 12.12.2018р. №04/3104, за змістом якої:

- згідно додатку №3 до договору №478 від 01.09.2014р. припинення теплопостачання споживачу можливо лише при наявності технічної можливості;

- у зв'язку з тим, що об'єкт відповідача вбудований у багатоквартирний будинок, відповідна технічна можливість відключення його від централізованого опалення відсутня, а самовільне відключення радіаторів та переобладнання системи опалення не є підставою для припинення нарахування вартості за надані послуги з теплопостачання.

Розглянувши матеріали справи, господарський суд встановив:

01.09.2014р. між сторонами був підписаний договір №478 (копія надана до матеріалів справи) про постачання теплової енергії, згідно з умовами якого позивач прийняв на себе зобов'язання постачати відповідачу теплову енергію в потрібних йому обсягах, а відповідач зобов'язався оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені договором.

Теплова енергія постачається відповідачу в обсягах згідно з додатком №1 до цього договору на такі потреби - опалення в період опалювального сезону (п.2.1 договору).

Згідно з п.5.1 договору №478 від 01.09.2014р. облік споживання теплової енергії проводиться за приладами обліку/згідно норми споживання теплової енергії на централізоване опалення 1 кв.м площі , встановленої розпорядженням голови Донецької облдержадміністрації від 01.09.2011р. №317.

Відповідно до п.6.2 договору розрахунки за теплову енергію, що споживаються, проводяться виключно в грошовій формі відповідно до тарифів, встановлених постановою НКРРКУ №506 від 16.05.2014 р. та складають:

- теплова енергія 1 Гкал. - 1085,46 грн. (без ПДВ).

У залежності від цін на енергоносії, встановлених Кабінетом Міністрів України, іншими органами влади, постачальниками енергоносіїв тариф може змінюватися без узгодження зі споживачем але у відповідності до законодавства.

Загальна сума складається з сум вартості місячних поставок теплової енергії за весь строк дії договору.

Розрахунки за теплову енергію, що споживається, проводяться на підставі пред'явлених рахунків, відповідно до встановлених тарифів, надісланих рекомендованим листом або врученням під особистий підпис представниками споживача з обов'язковим поверненням другого примірника рахунку з підписом та печаткою підприємства /ФОП в строк 5-10 днів після його отримання (п.6.1 договору).

Розрахунковим періодом є календарний місяць (п.6.3 договору).

Споживач за 3 дні до початку розрахункового періоду сплачує теплопостачальній організації вартість зазначеної в договорі кількості теплової енергії, передбаченої на розрахунковий період з урахуванням залишкової суми (сальдо) розрахунків на початок місяця (п.6.4 договору).

Згідно до п.6.5 договору №478 від 01.09.2014р. якщо споживач розраховується за показниками приладів обліку: при перевищенні фактичного використання теплової енергії понад заявленого та сплаченого до початку розрахункового періоду, це перевищення окремо сплачується споживачем не пізніше 31-го числа поточного місяця; у випадку, коли фактичне використання теплової енергії нижче від заявленого та сплаченого до початку розрахункового періоду залишок (сальдо) розрахунків визначається за фактичними показниками приладів обліку.

Відповідно до п.6.6 договору кінцеві розрахунки за фактично спожиту теплову енергію споживач зобов'язаний сплачувати не пізніше 15-го числа місяця наступного за розрахунковим.

Цей договір набуває чинності з дня фактичного надання послуг, яких підтверджується актом між представниками теплопостачальної організації та балансоутримувачем будівлі, в якому розташований споживач з 01.09.2014р. та діє до 31.12.2017р. (п.10.1 договору).

Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення терміну його дії про його припинення не буде письмово заявлене однією зі сторін (п.10.4 договору).

Згідно додатку №4 до договору сторонами узгоджено адресу споживача та опалювальну площу приміщення - м.Слов'янськ, вул.Ком'яхова, буд.51 з опалювальною прощею 117,50 м2.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання згідно із ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України виникають, зокрема, з договору та інших правочинів.

Статтею 714 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.

Згідно ст.275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Таким чином, внаслідок підписання договору №478 від 01.09.2014р. між сторонами виникли відповідні зобов'язання, зокрема, у позивача - зобов'язання постачати відповідачу теплову енергію в потрібних йому обсягах, а у відповідача - зобов'язання оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені договором.

Згідно вимог ст.ст.526, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язання і одностороння зміна умов договору не допускається.

За приписами ст.529 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Рішенням господарського суду Донецької області від 17.07.2017р. по справі №905/1236/17 за позовом Обласного комунального підприємства "Донецьктеплокомуненерго", м.Краматорськ в особі структурного підрозділу Виробничої одиниці обласного комунального підприємства "Донецьктеплокомуненерго" "Слов'янськтепломережа", м.Слов'янськ до Малого підприємства у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "ЛІЯ" встановлено факт порушення відповідачем вищевказаного договору про постачання теплової енергії та гарячої води №478 від 01.09.2014р. щодо сплати вартості отриманої протягом жовтня 2011р.- квітня 2013р. теплової енергії.

За таких обставин, рішенням суду з відповідача на користь позивача стягнуто, зокрема, основний борг в сумі 23102,28 грн. Крім цього, вказаним рішенням суду стягнуто з відповідача на користь позивача інфляцію в сумі 850,85 грн. за період з листопада 2016р. по квітень 2017р., три проценти річних в сумі 174,46 грн. та пеню в сумі 796,40 грн. за період з 18.12.2016р. по 01.05.2017р.

Судове рішення по справі №905/1236/17 набрало законної сили 20.10.2017р.

Відповідно до ч.5 ст.124, п.9 ст.129 Конституції України, ст.18 Господарського процесуального кодексу України судове рішення, яке набрало законної сили, підлягає обов'язковому виконанню на всій території України.

Згідно приписів ч.4 ст.75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

За змістом ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 25.07.2002р. визначено, що одним із елементів верховенства права є принцип правової впевненості, який серед іншого передбачає, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Оскільки рішенням господарського суду Донецької області від 17.07.2017р. по справі №905/1236/17 встановлений факт наявності у відповідача перед позивачем заборгованості в сумі 23102,28 грн. та порушення відповідачем строків виконання грошового зобов'язання, тому ці факти не повинні доводитися знову у відповідності з ч.4 ст.75 Господарського процесуального кодексу України.

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи зі змісту вказаної статті три проценти річних та інфляційні витрати - є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, адже виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Згідно з правовими висновками, викладеними у постанові Верховного Суду України від 26.04.2017р. у справі №918/329/16, прийнятій у зв'язку з неоднаковим застосування судами ст.625 Цивільного кодексу України щодо правової природи нарахувань, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України та обчислення перебігу строку позовної давності в спорах про стягнення 3% річних та інфляційних витрат, зазначено, що правовий аналіз положень ст.ст.526, 599, 611, 625 Цивільного кодексу України дає підстави вважати, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст.625 цього Кодексу, за час прострочення.

Вказане також узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 23.01.2018р. у справі №906/1283/16.

Згідно з позицією судів, інфляційні та річні не є додатковими вимогами в розумінні ст.266 Цивільного кодексу України, внаслідок невиконання боржником грошового зобов'язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст.625 Цивільного кодексу України, за весь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням і право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3% річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов'язання до моменту його усунення.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

Доказів виконання судового рішення по справі №905/1236/17 відповідачем до матеріалів справи не надано.

Таким чином, оскільки рішення суду по справі №905/1236/17, що набрало законної сили 20.10.2017р., на теперішній час також не виконано, за висновками суду, у позивача наявне право на стягнення з відповідача на підставі ст.625 Цивільного кодексу України за період з серпня 2017р. по вересень 2018р. інфляції в сумі 2537,00 грн. та трьох процентів річних в сумі 877,25 грн. за період з 28.07.2017р. по 01.11.2018р.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок трьох процентів річних та інфляції, суд визнає його є арифметично вірним, таким, що відповідає законодавству, фактичним обставинам справи.

Як наслідок в цій частині заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню.

Згідно з наявним в матеріалах справи актом від №28/1 від 16.10.2017р. проведено підключення об'єкта, зокрема, вул.Ком'яхова, буд.51, до централізованої системи опалення.

Відповідно до акту від 09.04.2018р. проведено відключення вищезазначеного об'єкта від системи централізованого опалення.

Як встановлено судом, позивач також стверджує про фактичне постачання та отримання відповідачем теплової енергії у необхідних йому об'ємах за договором №478 від 01.09.2014р. згідно виставлених рахунків №478 за період з 16.10.2017р. по 31.10.2017р. на суму 1080,12 грн., №1117_478 за період з 31.10.2017р. по 28.11.2017р. на суму 3176,82 грн., №1217/748 за період з 29.11.2017р. по 31.12.2017р. на суму 2596,57 грн., №118/478 за період з 29.12.2017р. по 30.01.2018р. на суму 4442,69, №218/478 за період з 31.10.2018р. по 28.02.2018р. на суму 3857,34 грн., №3118/478 за період з 01.03.2018р. по 30.03.2018р. на суму 3707,25 грн., №418/478 за період з 31.03.2018р. по 10.04.2018р. на суму 870,53 грн., всього на суму 23677,58 грн.

В свою чергу, відповідач у відзиві на позов не заперечує проти сплати позивачу за спожиту теплову енергію за вказаний період, проте, як вказує відповідач, циркуляція теплоносія у приміщенні відбувається лише через батарейний трубопровід, внаслідок чого послуга з централізованого опалення відповідачу надавалася, однак її процентна кількість не визначена.

Відповідно до ст.129 Конституції України однією з засад судочинства є змагальність.

За змістом ст.13 Господарського процесуального кодексу України встановлений такий принцип господарського судочинства як змагальність сторін, згідно з яким судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписом ст.76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За приписом ст.77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Як встановлено, позивач в якості доказів надання відповідачу послуг за теплопостачання за період з жовтня 2017р. по квітень 2018р. посилається рішення виконавчого комітету Слов'янської міської ради від 20.09.2017р. №632 про початок опалювального сезону та від 04.04.2018р. №227 про закінчення опалювального сезону, акти включення та відключення опалення, рахунки за період з жовтня 2017р. по квітень 2018р., які містять у собі відомості про нарахування вартості теплової енергії згідно наданого обсягу на підставі показників теплолічильника, а також тариф, що застосовується у відповідному за місяці.

В обґрунтування розміру тарифу, за яким було розраховано вартість спожитої теплоенергії позивач посилається на постанову Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 01.02.2017р. №151, №1391 від 07.11.2017р., якими було внесено зміни до деяких постанов НКРЕКП.

Суд, надані позивачем докази вважає такими, що не є достатніми згідно ст.79 Господарського процесуального кодексу України для підтвердження факту та розміру наданих послуг, з огляду на наступне.

Відносини між суб'єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (далі - виконавець), і фізичною та юридичною особою (далі - споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (далі - послуги) регулюються Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених КМУ від 21.07.2005 р. №630.

Зазначеними правилами передбачено, що у разі встановлення будинкових засобів обліку води у багатоквартирному будинку, де окремі (або всі) квартири обладнані квартирними засобами обліку, споживачі, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку виконавцю та які не мають квартирних засобів обліку (у разі обладнання всіх квартир квартирними засобами обліку - споживачі, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку виконавцю), оплачують послуги згідно з показаннями будинкових засобів обліку, не враховуючи витрати води виконавця, юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які є власниками або орендарями приміщень у цьому будинку, та сумарних витрат води за показаннями всіх квартирних засобів обліку. Різниця розподіляється між споживачами, які не мають квартирних засобів обліку, та споживачами, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку води виконавцю, пропорційне кількості мешканців квартири в разі відсутності витоків із загальнобудинкової мережі, що підтверджується актом обстеження, який складається виконавцем у присутності не менш як двох мешканців будинку.

Плата за послуги нараховується згідно з показаннями будинкового засобу обліку води, а у разі його відсутності (несправності) за нормативами (нормами) споживання у таких випадках:

- у разі відсутності засобів обліку води, встановлених у квартирі (будинку садибного типу);

- у разі несправності квартирних засобів обліку, що не підлягає усуненню, з моменту її виявлення;

- у разі відсутності у виконавця показань квартирних засобів обліку за розрахунковий період з подальшим перерахунком відповідно до пункту 18 цих Правил.

Згідно п.12 Правил у разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії споживач оплачує послуги згідно з їх показаннями пропорційне опалюваній площі (об'єму) квартири (будинку садибного типу) за умови здійснення власником, балансоутримувачем будинку та/або виконавцем заходів з утеплення місць загального користування будинку.

У разі нездійснення таких заходів споживач не сплачує за опалення місць загального користування будинку.

Пунктом 14 Правил встановлено, що показання будинкових засобів обліку знімаються представником виконавця один раз на місяць у присутності постачальника та представника споживачів. Показання квартирних засобів обліку знімаються споживачем щомісяця.

Пунктом 15 Правил передбачено, що засоби обліку води і теплової енергії, встановлені у квартирі (будинку садибного типу) та на вводі у багатоквартирний будинок, підлягають періодичній повірці.

Періодична повірка засобів обліку води і теплової енергії проводиться у строк, що не перевищує одного місяця. За цей час споживач оплачує відповідні послуги у такому порядку:

- з централізованого постачання холодної та гарячої води - згідно із середньомісячними показаннями засобів обліку за попередні три місяці;

- з централізованого опалення - згідно із середньомісячними показаннями засобів обліку за попередній опалювальний період. У разі несправності засобів обліку води і теплової енергії, що не підлягає усуненню, плата за послуги з моменту її виявлення вноситься згідно з нормативами (нормами) споживання.

Пунктом 18 Правил встановлено, що розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк.

Система (щомісячна або авансова) та форма (готівкова або безготівкова) оплати послуг визначається у договорі між споживачем і виконавцем.

Згідно умов розділу 6 договору №478 від 01.09.2014р., споживач розраховується виходячи з показників приладів обліку (п. 6.5).

Після отримання показань квартирних засобів обліку, якщо вони відрізняються від розрахованих за показаннями будинкових засобів обліку, виконавець здійснює коригування плати за надану послугу в наступному розрахунковому періоді шляхом зменшення або збільшення обсягів спожитої кожним споживачем послуги, що відображається в платіжному документі періоду, наступного за здійсненням коригування.

У разі застосування авансової системи оплати послуг виконавець періодично, раз на 6 місяців, здійснює перерахунок плати за фактично надані послуги, про що повідомляє споживача.

Згідно п.20 Правил плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку.

У платіжному документі передбачаються графи для зазначення поточних і попередніх показань засобів обліку води, теплової енергії, різниці цих показань або затверджених нормативів (норм) споживання, тарифу на даний вид послуг і суми, яка належить до сплати за надану послугу.

У разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання:

- з централізованого постачання холодної та гарячої води і водовідведення - з розрахунку на одну особу та на ведення особистого підсобного господарства;

- з централізованого опалення - з розрахунку за 1 кв. метр (куб. метр) опалюваної площі (об'єму) квартири (будинку садибного типу) та з урахуванням фактичної температури зовнішнього повітря і фактичної кількості днів надання цієї послуги в місяці, який є розрахунковим ( п.21 Правил).

За змістом підстав та предмету поданого позову позивач має надати докази обліку теплоенергії за приладами обліку для визначення правомірності розрахунку вартості послуг. Зокрема, актами підключення опалення може засвідчуватися лише факт підключення певного об'єкта до опалення, а обсяги поставленої / спожитої теплової енергії до об"єкта опалення, який обладнано будинковим засобом обліку, можуть бути визначені тільки виходячи з актів зняття показань з таких будинкових засобів обліку.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові ВГСУ від 19.09.2017р. по справі №905/2865/16.

Однак, матеріали справи не містять документів з даними зняття показань приладів обліку по будинку вул.Ком'яхова, буд.51 згідно з вимогами Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених КМУ від 21.07.2005р. №630, що дає підстави суду дійти висновку про те, що позивачем не доведено належним чином факт поставки теплової енергії відповідачу в певних об'ємах, та як наслідок, розрахунок заборгованості за період з жовтня 2017р. по квітень 2018р. є необґрунтованим.

Відомості щодо неможливості доступу до приміщення або приладів матеріали справи також не містять.

Крім того, відповідно до п.6.1 договору сторонами погоджено, що розрахунки за теплову енергію, що споживається проводяться шляхом пред'явлення рахунків, відповідно до встановлених тарифів, надісланим рекомендованим листом або вручення під особистий підпис представникам споживача з обов'язковим поверненням другого екземпляра рахунку (акта виконаних робіт).

Будь-яких належних, повних та допустимих доказів на підтвердження пред'явлення вищевказаних рахунків відповідачу з урахуванням погоджених умов п.6.1 договору №478 від 01.09.2014р. позивачем всупереч ст.ст.74-77 Господарського процесуального кодексу України не надано.

Разом з тим, представлений позивачем реєстр поштових відправлень свідчить про те, що на адресу відповідача рахунок та два екземпляри актів прийому - передачі за період жовтень 2017р. - квітень 2018р. були направлені лише 20.09.2018р.

Таким чином, з урахуванням викладеного, за висновками суду, позивачем не доведено факт надання послуг за період з жовтня 2017р. по квітень 2018р. на суму 23677,58 грн. за договором від 01.09.2014р. №478.

Як було зазначено вище, позивач звернувся до суду з вимогою, зокрема, про стягнення з відповідача основного боргу в сумі 23677,58 грн., який нарахований внаслідок надання послуг теплопостачання.

Проте, враховуючи недоведеність позивачем вартості наданих послуг за договором від 01.09.2014р. №478, недоведеним також є факт порушення відповідачем своїх зобов'язань щодо оплати цих послуг.

Твердження відповідача щодо припинення дії договору №478 від 01.09.2014р. у зв'язку демонтажем системи опалення та відповідним повідомленням позивача, та як наслідок, безпідставності вимог щодо оплати за відпущену теплову енергію у періоду з жовтня 2017р. по квітень 2018р. суд відхиляє.

Так, відповідно до вимог п.29 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 3 жовтня 2007 року №1198, які встановлюють, що теплова енергія постачається безперервно, якщо договором не передбачено інше.

Відповідно до п.24 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених КМУ від 21.07.2005р. №630, споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється.

Пункт 26 Правил встановлює, що відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у разі, коли технічна можливість такого відключення передбачена затвердженою органом місцевого самоврядування відповідно до Закону України "Про теплопостачання" схемою теплопостачання, за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків, опалення, вентиляції, кондиціонування, будівельної теплотехніки; державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення.

Витрати, пов'язані з відключенням від мережі централізованого опалення та постачання гарячої води, а також встановленням індивідуальних (автономних) систем опалення, відшкодовуються споживачами відповідно до калькуляції, складеної виконавцем ( п.27 Правил).

Пунктом 7.2.10 договору №478 від 01.09.2014р. також встановлено, що саме на споживача покладається відповідальність за самовільне переобладнання систем теплопостачання.

Таким чином, сама лише відмова споживача (відповідача по справі) від договору, не є безумовною підставою для звільнення його від оплати за опалення приміщення, в якому він знаходився, за відсутності доказів відключення його від системи опалення в установленому законом порядку за спірний період з жовтня 2017р. по квітень 2018р.

Крім того, відповідно до п.10.3 договору №478 від 01.09.2014р. припинення дії договору не звільняє споживача від обов'язку повної сплати спожитої енергії.

Відтак, враховуючи вищевикладені висновки суду про відсутність правових підстав для стягнення основного боргу в сумі 23677,58 грн. за недоведеністю, позов в цій частині вимог підлягає залишенню без задоволення.

За відсутністю доказів невиконання або неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань, які тягнуть за собою можливість застосування певного виду відповідальності, вимоги позивача про стягнення з відповідача пені в сумі 887,42 грн. за період з 25.09.2018р. по 01.11.2018р., трьох процентів річних в сумі 202,14 грн. за період з 25.09.2018р. по 01.11.2018р., також підлягають залишенню без задоволення.

Судовий збір підлягає віднесенню на сторін пропорційно задоволеним вимогам.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12, 13, 74, 76, 77, 79, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Обласного комунального підприємства "Донецьктеплокомуненерго", м.Краматорськ в особі структурного підрозділу Виробничої одиниці Обласного комунального підприємства "Донецьктеплокомуненерго" "Слов'янськтепломережа", м.Слов'янськ до Малого підприємства у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма"Лія", м.Покровськ про стягнення заборгованості в сумі 28181,39 грн., у тому числі:

- основний борг в сумі 23677,58 грн., пеня в сумі 887,42 грн., три проценти річних в сумі 202,14 грн., які заявлені до стягнення внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором №478 від 01.09.2014р. за період з жовтня 2017р. по квітень 2018р.,

- інфляція в сумі 2537,00 грн. та три проценти річних в сумі 877,25 грн., нараховані за неналежне виконання відповідачем своїх грошових зобов'язань з оплати спожитої теплової енергії за договором №478 від 01.09.2014р. протягом жовтня 2016р.-квітня 2017р., що встановлено рішенням господарського суду Донецької області від 17.07.2017р. по справі №905/1236/17, задовольнити частково.

Стягнути з Малого підприємства у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "ЛІЯ" (85301, Донецька область, м.Покровськ, площа Базарна, ) на користь Обласного комунального підприємства "Донецьктеплокомуненерго" (84307 Донецька область, м.Краматорськ, пров.Земляний, 2, ) в особі структурного підрозділу Виробничої одиниці обласного комунального підприємства "Донецьктеплокомуненерго" "Слов'янськтепломережа" (84112 Донецька область, м.Слов'янськ, вул.Шовковична, 5, п/р 4214 в ПАТ "Перший Український Міжнародний Банк" у м.Донецьку, МФО 334851, ) інфляцію в сумі 2537,00 грн. та три проценти річних в сумі 877,25 грн., судовий збір в сумі 213,38 грн.

Видати наказ після набрання рішенням суду законної сили.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

В судовому засіданні 18.02.2019р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення підписано 18.02.2019р.

Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

Суддя Г.В. Левшина