ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2019 року м. ОдесаСправа № 916/1555/18
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Таран С.В.,

Суддів: Будішевської Л.О., Мишкіної М.А.,

при секретарі судового засідання Станковій І.М.,

за участю представників:

від позивача - Наседкін О.І.,

від відповідача - участі не брали,

розглянувши апеляційну скаргу Сільськогосподарського виробничого кооперативу „Криничне"

на рішення Господарського суду Одеської області від 17.10.2018 (повний текст складено 17.10.2018) та додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 24.10.2018, прийняті суддею Демешиним О.А., м. Одеса,

у справі №916/1555/18

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю „Триглав Логістікс"

до відповідача: Сільськогосподарського виробничого кооперативу „Криничне"

про стягнення 581910,16 грн

ВСТАНОВИВ:

У липні 2018 р. Товариство з обмеженою відповідальністю „Триглав Логістікс" (далі - ТОВ „Триглав Логістікс") звернулось з позовом до Сільськогосподарського виробничого кооперативу „Криничне" (далі - СВК „Криничне"), в якому в редакції заяви б/н від 17.10.2018 (вх.№2-5199/18 від 17.10.2018) просило стягнути з останнього на користь позивача заборгованість за договором поставки №1109-ТК від 11.09.2017 у сумі 581910,16 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем прийнятих на себе зобов'язань за договором поставки №1109-ТК від 11.09.2017.

За вказаною позовною заявою місцевим господарським судом 17.08.2018 відкрито провадження у справі №916/1555/18.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 17.10.2018 у справі №916/1555/18 (суддя Демешин О.А.) позовні вимоги задоволено повністю: стягнуто з СВК „Криничне" на користь ТОВ „Триглав Логістікс" 550000 грн боргу, 29249,33 грн пені, 80 грн інфляційних втрат, 2580,83 грн трьох відсотків річних та 8728,65 грн судового збору.

Задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі, місцевий господарський суд послався на доведеність позивачем факту неналежного виконання відповідачем прийнятих на себе зобов'язань за договором поставки №1109-ТК від 11.09.2017, а відтак на правомірність заявлення вимог про стягнення з відповідача зазначених сум пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Додатковим рішенням Господарського суду Одеської області від 24.10.2018 у справі №916/1555/18 (суддя Демешин О.А.) заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Триглав Логістікс" про прийняття додаткового рішення задоволено; стягнуто з Сільськогосподарського виробничого кооперативу "Криничне" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Триглав Логістікс" 10075 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Додаткове рішення місцевого господарського суду мотивоване тим, що матеріали справи містять докази фактичного понесення позивачем витрат на правову допомогу на вказану суму.

Не погодившись з прийнятими рішеннями, СВК „Криничне" звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Одеської області від 17.10.2018 скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю, а також скасувати додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 24.10.2018 та прийняти нове, яким у задоволенні заяви ТОВ "Триглав Логістікс" до СВК "Криничне" про стягнення 10075 грн витрат на професійну правничу допомогу відмовити.

Зокрема, в апеляційній скарзі скаржник зазначає про те, що місцевий господарський суд при прийнятті рішення дійшов помилкового висновку щодо належного виконання позивачем господарського зобов'язання, оскільки останній здійснив поставку товару неналежної якості та не надав на вимогу апелянта документів на підтвердження якості поставленого товару, отже, відповідач в односторонньому порядку відмовився від виконання договору поставки №1109-ТК від 11.09.2017, однак суд першої інстанції зазначену обставину не врахував. Скаржник також звертає увагу суду апеляційної інстанції на неправильність розрахунку суми інфляційних нарахувань та порушення місцевим господарським судом норм процесуального права, якими регламентовано визначення форми здійснення господарського судочинства. Крім того, апелянтом наголошується, що під час ухвалення додаткового рішення суд першої інстанції не визначив обсяг та вартість наданих послуг та робіт, виконаних за умовами договору про надання правничої допомоги, а також співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу б/н від 21.01.2019 (вх.№1189/18/Д2 від 21.01.2019) висловив заперечення щодо її задоволення, посилаючись на те, що матеріали справи не містять доказів того, що між сторонами в належній формі досягнуто домовленості щодо гарантування певного рівня врожайності внаслідок використання поставленого товару; відповідач не дотримався встановленого законодавством порядку фіксації якості поставленого товару, тому позбавив себе можливості посилатися на наведені обставини як на підставу для скасування рішення місцевого господарського суду; додані до апеляційної скарги документи є неналежними та недопустимими доказами, оскільки не містять інформації про предмет доказування та поданні з порушенням порядку, передбаченого процесуальним законом; розмір понесених позивачем витрат на правову допомогу є обґрунтованим та таким, що підтверджується наявними у матеріалах справи доказами. Крім того, позивач зазначив, що суд першої інстанції розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження, не допустивши порушень норм процесуального права.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Таран С.В., суддів Поліщук Л.В., Мишкіної М.А. від 26.12.2018 за вказаною апеляційною скаргою відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання позивачу відзиву на апеляційну скаргу та на клопотання про призначення судової товарознавчої експертизи, роз'яснено учасникам справи про їх право в строк до 06.01.2019 подати до суду будь-які заяви чи клопотання з процесуальних питань.

Враховуючи необхідність призначення справи до розгляду, за розпорядженням керівника апарату суду №14 від 08.01.2019 у зв`язку з перебуванням судді Поліщук Л.В. у відпустці, в Південно-західному апеляційному господарському суді було призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №916/1555/18.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Південно-західного апеляційного господарського суду від 08.01.2019 для розгляду апеляційної скарги по справі №916/1555/18 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Таран С.В., судді: Будішевська Л.О., Мишкіна М.А.

Ухвалами Південно-західного апеляційного господарського суду від 11.01.2018 у визначеному складі суддів справу №916/1555/18 прийнято до свого провадження та призначено розгляд справи на 13.02.2019 о 10:00.

У судовому засіданні 13.02.2019 представник позивача висловив заперечення щодо задоволення апеляційної скарги; представник відповідача участі не брав, хоча був належним чином сповіщений про час та місце його проведення, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №910 від 21.01.2019, при цьому через канцелярію суду надав заяву про відкладення розгляду справи №1-1202/2019 від 12.02.2019 (вх.№1189/18/Д3 від 12.02.2019), мотивовану неможливістю його представника взяти участь у судовому засіданні у зв'язку з перебування у відрядженні у місті Києві для проведення невідкладної претензійно-позовної роботи.

Відповідно до частин дванадцятої, тринадцятої статті 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи; якщо суд апеляційної інстанції визнав обов'язковою участь у судовому засіданні учасників справи, а вони не прибули, суд апеляційної інстанції може відкласти апеляційний розгляд справи.

Клопотання представника відповідача про відкладення розгляду апеляційної скарги задоволенню не підлягає, оскільки явка повноважного представника відповідача в судове засідання 13.02.2019 обов'язковою не визнавалась, він був належним чином сповіщений про час та місце проведення судового засідання, відтак його неявка не перешкоджає розгляду справи, а правова позиція останнього щодо рішення Господарського суду Одеської області від 17.10.2018 та додаткового рішення Господарського суду Одеської області від 24.10.2018 викладена в апеляційній скарзі.

Заслухавши пояснення представника позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування Господарським судом Одеської області норм матеріального та процесуального права, судова колегія дійшла наступних висновків.

11.09.2017 між ТОВ „Триглав Логістікс" ("постачальник") та СВК „Криничне" ("покупець") укладено договір поставки №1109-ТК (далі - договір №1109-ТК від 11.09.2017), за умовами якого постачальник зобов'язується поставити та передати у власність покупця товар, а покупець зобов'язується прийняти товар та оплатити його на умовах цього договору; найменування, кількість, одиниці виміру, тара (упаковка), ціна, загальна вартість, умови оплати і термін поставки кожної партії товару визначаються сторонами в специфікаціях, які є невід'ємною частиною договору.

В силу пункту 5.1 договору №1109-ТК від 11.09.2017 договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2017, але в будь-якому випадку до моменту його остаточного виконання.

Додатковою угодою №1 від 29.12.2017 до вказаного договору сторонами продовжено термін його дії до 31.12.2018, але в будь-якому випадку до моменту його остаточного виконання.

Згідно з пунктом 4.3 договору №1109-ТК від 11.09.2017 розрахунок за товар здійснюється шляхом 100% передоплати. Умови розрахунку за кожну партію товару вказуються у відповідній специфікації.

Зі змісту специфікації №4 від 13.04.2018 до договору поставки №1109-ТК від 11.09.2017 (далі - специфікація №4 від 13.04.2018) вбачається, що позивач прийняв на себе зобов'язання поставити відповідачу добрива біоорганічні збагачені на умовах самовивозу зі складу позивача в кількості 1000 л по ціні 150 грн за 1 л, загальною вартістю поставки -150000 грн з урахуванням ПДВ. Відповідач, в свою чергу, зобов'язався оплатити добрива біоорганічні збагачені на наступних умовах: 110000 грн - протягом двох робочих днів з моменту виставлення позивачем рахунку; 40000 грн - до 10.07.2018.

Для отримання оплати позивачем відповідачу надано рахунок на оплату №17 від 13.04.2018.

17.04.2018 позивач здійснив поставку відповідачу товару, визначеного у специфікації №4 від 13.04.2018, що підтверджується видатковою накладною №23 від 17.04.2018 та довіреністю №558 від 17.04.2018.

Відповідно до специфікації №5 від 02.05.2018 до договору поставки №1109-ТК від 11.09.2017 (далі - специфікація №5 від 02.05.2018) позивач прийняв на себе зобов'язання поставити відповідачу добрива біоорганічні збагачені на умовах самовивозу зі складу позивача в кількості 4000 л по ціні 150 грн за 1 л, загальна вартість поставки - 600000 грн з урахуванням ПДВ. Відповідач, в свою чергу, зобов'язався оплатити добрива біоорганічні збагачені на наступних умовах: 440000 грн - протягом двох робочих днів з моменту виставлення позивачем рахунку; 160000 грн - до 10.07.2018.

Для отримання оплати позивачем відповідачу виставлено рахунок на оплату №34 від 02.05.2018. В цей же день позивач здійснив поставку відповідачу товару, визначеного у специфікації №5 від 02.05.2018, що підтверджується видатковою накладною №46 від 02.05.2018.

Місцевим господарським судом встановлено, що за отриманий товар відповідач розрахувався частково, а саме: перерахував на рахунок позивача 200 000 грн. У матеріалах справи відсутні будь-які докази здійснення СВК "Криничне" часткової оплати за отриманий товар, проте колегія суддів враховує, що вказана обставина сторонами визнається та не оспорюється.

Предметом спору у даній справі є вимога позивача про стягнення з відповідача на його користь 550000 грн заборгованості; 29249,33 грн пені; 80 грн інфляційних втрат та 2580,83 грн 3% річних.

Задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі, місцевий господарський суд виходив з доведеності позивачем факту неналежного виконання відповідачем прийнятих на себе зобов'язань за договором №1109-ТК від 11.09.2017 в частині своєчасної оплати за поставлений товар, а відтак правомірності позовних вимог, в тому числі позовних вимог про стягнення 80 грн інфляційних втрат.

Колегія суддів апеляційної інстанції частково погоджується з висновками суду першої інстанції враховуючи наступне.

Відповідно до частин першої, другої статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочин.

Згідно з приписами статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку; зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (стаття 626 Цивільного кодексу України).

Виходячи із приписів статті 4 Господарського процесуального кодексу України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України, можливість задоволення позовних вимог перебуває у залежності від наявності (доведеності) наступної сукупності умов: наявність у позивача певного суб'єктивного права або інтересу, порушення такого суб'єктивного права (інтересу) з боку відповідача та належність (адекватність встановленому порушенню) обраного способу судового захисту. Відсутність (недоведеність) будь-якого з означених елементів унеможливлює задоволення позовних вимог.

Як обґрунтовано зазначено місцевим господарським судом, укладений між сторонами договір №1109-ТК від 11.09.2017 є належною підставою виникнення у сторін за цим договором господарського зобов'язання відповідно до статей 173, 174 Господарського кодексу України (статті 11, 202, 509 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини першої статті 193 Господарського кодексу України та статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В силу статті 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись в установлений законом або договором строк.

Умовами договору №1109-ТК від 11.09.2017 передбачалось проведення відповідачем попередньої оплати (пункт 4.3 вказаного договору). У специфікаціях №4 від 13.04.2017 та №5 від 02.05.2017, що відповідно до пункту 2.1 договору №1109-ТК від 11.09.2017 є невід'ємними його частинами, передбачено оплату за поставлений товар частинами, зокрема: протягом двох робочих днів з моменту виставлення позичальником рахунку: 110000 грн (за специфікацією №4 від 13.04.2017) та 440000 грн (за специфікацією №5 від 02.05.2017); решту по кожній поставці - до 10.07.2018.

Для отримання оплати за поставку товару позивачем відповідачу виставлено рахунки №17 від 13.04.2018 (згідно зі специфікацією №4 від 13.04.2018) та №34 від 02.05.2018 (згідно зі специфікацією №5 від 02.05.2017). Відтак прострочення виконання зобов'язання зі сплати частини суми заборгованості за товар, поставлений за специфікацією №4 від 13.04.2018 у відповідача виникло з 18.04.2018, а за товар, поставлений за специфікацією №5 від 02.05.2017 - з 05.05.2018.

Докази своєчасного виконання відповідачем прийнятих на себе зобов'язань за договором №1109-ТК від 11.09.2017 в матеріалах справи відсутні: з урахуванням проведених СВК "Криничне" оплат у загальній сумі 200000 грн, сукупний розмір заборгованості скаржника за вказаним договором складає 550000 грн, а тому судом першої інстанції обґрунтовано задоволено позовні вимоги про стягнення основної заборгованості.

При цьому колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду зазначає, що невиконання грошового зобов'язання правильно кваліфіковане судом як його порушення у розумінні Цивільного кодексу України, а самого відповідача визначено таким, що прострочив виконання грошового зобов'язання у розумінні частини першої статті 612 цього Кодексу.

Правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов'язань передбачені, зокрема, приписами статті 625 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом статті 625 Цивільного кодексу України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від ухвалення рішення суду про присудження суми боргу, відкриття виконавчого провадження чи його зупинення.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур'єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно зі статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція.

Саме таку правову позицію викладено у пунктах 3.1, 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013.

У застосуванні індексації колегією суддів Південно-західного апеляційного господарського суду також враховуються рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України №62- 97р. від 03.04.1997. У листі Верховного Суду України №62- 97р. від 03.04.1997 зазначено, що при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а у середньому за місяць, тому умовно слід виходити з того, що сума, внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, наприклад травня, індексується за період з урахуванням травня, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця - червня. Для визначення індексу інфляції за будь-який період необхідно щомісячні індекси, що складають будь-який період, перемножити між собою.

Позивачем заявлено до стягнення 80 грн інфляційних втрат, нарахованих за квітень-травень місяць 2017 року, за несвоєчасне проведення розрахунків за товар, отриманий за специфікацією №4 від 13.04.2018.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів не може погодитись з висновком місцевого господарського суду щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог про стягнення інфляційних втрат, оскільки прострочення виконання зобов'язання з оплати за отриманий за специфікацією №4 від 13.04.2018 товар виникло з 18.04.2018, відтак розрахунок інфляційних втрат починається з наступного місяця - з травня. Однак за повідомленням Державної служби статистики України від 12.06.2018 індекс споживчих цін (індекс інфляції) у травні 2018 року щодо квітня становив 100,0 %, що виключає можливість нарахування інфляційних втрат за цей період.

Зазначене залишилось поза увагою суду першої інстанції, який не перевірив обґрунтованість нарахування позивачем відповідачеві інфляційних втрат.

За таких обставин Південно-західний апеляційний господарський суд погоджується з доводами апеляційної скарги щодо безпідставного нарахування позивачем скаржникові 80 грн інфляційних втрат.

Водночас колегія суддів апеляційної інстанції критично оцінює доводи скаржника стосовно поставки позивачем товару неналежної якості з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 3.15 договору №1109-ТК від 11.09.2017 приймання товару по якості здійснюється покупцем у відповідності з документами, що підтверджують якість товару та відповідно до "Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за якістю", затвердженої постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР №П-7 від 25.04.1966 (далі - Інструкція №П-7 від 25.04.1966), із змінами та доповненнями. Претензії по якості та кількості поставленого товару можуть бути пред'явлені покупцем постачальнику протягом десяти календарних днів з моменту передання товару покупцеві.

Пунктом 1 Інструкції №П-7 від 25.04.1966 визначено, що ця інструкція застосовується у всіх випадках, коли стандартами, технічними умовами, основними та особливими умовами поставки або іншими обов'язковими для сторін правилами не встановлений інший порядок приймання виробничо-технічного призначення, та товарів народного споживання по якості та комплектності.

Згідно з пунктом 9 Інструкції №П-7 від 25.04.1966 акт про приховані недоліки продукції повинен бути складений протягом 5 днів після виявлення недоліків, однак не пізніше чотирьох місяців з дня надходження продукції на склад одержувача, що виявив приховані недоліки, якщо інші терміни не встановлені обов'язковими для сторін правилами. Коли приховані недоліки продукції можуть бути виявлені лише в процесі її обробки, виробленої послідовно двома або декількома підприємствами, акт про приховані недоліки має бути складений не пізніше чотирьох місяців з дня отримання продукції підприємством, який виявив недоліки. Акт про приховані недоліки, виявлені у продукції з гарантійними термінами служби або зберігання, повинен бути складений протягом 5 днів після виявлення недоліків, але в межах встановленого гарантійного терміну. Якщо для участі у складанні акта викликається представник виготовлювача (відправника), то до встановленого 5-денного терміну додається час, необхідне для його приїзду. Акт про приховані недоліки товарів, гарантійний термін на які обчислюється з моменту їх роздрібного продажу, може бути складений також в період зберігання до продажу, незалежно від часу отримання товарів. Прихованими недоліками визнаються такі недоліки, які не могли бути виявлені при звичайній для даного виду продукції перевірці і виявлені лише в процесі обробки, підготовки до монтажу, в процесі монтажу, випробування, використання і зберігання продукції.

Акт про приховані недоліки, виявлені в продукції, складається в порядку, передбаченому цією Інструкцією, якщо інше не передбачено Основними і Особливими умовами поставки, іншими обов'язковими правилами і договором (пункт 33 Інструкції №П-7 від 25.04.1966).

Згідно з пунктом 20 Інструкції №П-7 від 25.04.1966 при неявці представника виготовлювача (відправника) викликом одержувача (покупця) в установлений термін і у випадках, коли виклик представника іногороднього виготовлювача (відправника) не є обов'язковим, перевірка якості продукції проводиться представником відповідної галузевої інспекції з якості продукції, а перевірка якості товарів - експертом бюро товарних експертиз або представником відповідної інспекції з якості.

Таким чином, відповідно до положень Інструкції №П-7 від 25.04.1966 відповідач у разі виявлення прихованих недоліків повинен був залучити до участі у складанні акту представника експертного бюро товарних експертиз, або представника відповідної інспекції по якості, або компетентного представника іншого підприємства, або компетентного представника громадськості. Проте, належного порядку виявлення та фіксації прихованих недоліків скаржником не дотримано, що робить його посилання на неналежну якість поставленого товару бездоказовими.

Крім того, колегією суддів враховується, що матеріали справи не містять будь-яких претензій відповідача до позивача щодо якості поставленого товару. Посилання скаржника на розписку б/н від 31.03.2018 як на доказ прийняття позивачем на себе зобов'язань, пов'язаних з відшкодуванням збитків у разі отримання врожаю у кількості менше 5 тонн з 1 га, є безпідставними, оскільки зазначена розписка складена невідомою особою, без зазначення посади та будь-якого зв'язку з підприємством позивача, тому вказаний документ не може вважатися належним та допустимим доказом у справі, між тим правовідносини між сторонами врегульовані укладеним між ними договором №1109-ТК від 11.09.2017, який не містить будь-яких інших застережень (умов) щодо гарантування постачальником певного рівня врожайності за результатами застосування поставлених біоорганічних добрив.

В силу частини третьої статті 269 Господарського процесуального кодексу України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Враховуючи вказаний імператив процесуального закону, а також відсутність у матеріалах справи клопотання скаржника про приєднання доказів з обґрунтуванням неможливості їх подання до суду місцевого господарського суду, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду залишає без оцінки докази, додані відповідачем до апеляційної скарги.

Також колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо порушення місцевим господарським судом норм процесуального права, якими регламентовано визначення форми здійснення господарського судочинства з огляду на наступне.

Місцевим господарським судом ухвалою від 17.08.2018 відкрито провадження у справі №916/1555/18; ухвалено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з викликом сторін; судове засідання для розгляду справи призначено на 11.09.2018.

Доказів розгляду цієї справи за правилами загального позовного провадження матеріали справи не містять.

Зазначення судом першої інстанції в мотивувальній частині ухвали від 11.09.2018 про відкладення підготовчого засідання є опискою, яка в силу положень статті 243 Господарського процесуального кодексу України може бути виправлена місцевим господарським судом з власної ініціативи або за заявою учасників справи. Фактично розгляд справи у суді першої інстанції проведено саме за процедурою спрощеного позовного провадження, а описка в ухвалі, якою вирішувалось процедурне питання, не може бути підставою для скасування рішення в цілому.

Частиною першою статті 269 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду враховує, що доводи апеляційної скарги на рішення Господарського суду Одеської області від 17.10.2018 не стосуються обґрунтованості проведених позивачем розрахунків пені та 3% річних, нарахованих останнім відповідачеві за прострочення виконання грошового зобов'язання.

Скаржник також не погоджується з додатковим рішенням Господарського суду Одеської області від 24.10.2018 у справі №916/1555/18 про стягнення з СВК „Криничне" на користь ТОВ „Триглав Логістікс" 10075 грн витрат на професійну правничу допомогу, посилаючись на те, що суд першої інстанції не визначив обсяг та вартість наданих послуг та робіт, виконаних за умовами договору про надання правничої допомоги, а також співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг.

Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно з частинами першою, другою статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

За положеннями частин третьої, четвертої статті 126 Господарського процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України").

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Місцевий господарський суд, розподіляючи витрати за професійну правничу допомогу, прийшов до висновку про те, що надані позивачем документи: копія договору про надання правничої допомоги б/н від 25.07.2018, копія акту виконаних робіт б/н від 18.10.2018 на суму 10075 грн та копія платіжного доручення №1028 від 19.10.2018 є належними доказами, які підтверджують понесення витрат у зазначеному розмірі.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком Господарського суду Одеської області з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 1.1 договору про надання правничої допомоги б/н від 25.07.2018 (далі - договір б/н від 25.07.2018), укладеного між ТОВ „Триглав Логістікс" („Клієнт") та Адвокатським Бюро "Віталія Досковського" ("Бюро"), предметом даного договору є надання професійної правничої допомоги товариству при вирішенні питань стягнення з СВК "Криничне" на користь товариства заборгованості за договором поставки №1109-ТК від 11.09.2017.

У силу пункту 4.1 договору б/н від 25.07.2018 за надання правничої допомоги за цим договором товариство здійснює оплату, виходячи з обсягу виконаних робіт, погодженого в акті виконаних робіт, з розрахунку вартості однієї години надання правничої допомоги 600 грн.

З акту виконаних робіт б/н від 18.10.2018 (далі - акт б/н від 18.10.2018) вбачається, що Клієнт та Бюро склали вказаний акт до договору про надання правової допомоги б/н від 14.06.2018 (преамбула акту б/н від 18.10.2018). Водночас згідно з пунктом 2 акту б/н від 18.10.2018 Клієнт підтверджує, що надана правова допомога відповідає умовам укладеного між сторонами договору від 15.07.2018. Між тим у правому верхньому куті зазначеного документа міститься відмітка про те, що зазначений акт складений на виконання договору від 25.07.2018, що вбачається також із пункту 1 цього акту.

Вказані розбіжності представник позивача пояснює механічними описками, посилаючись на те, що Клієнтом та Бюро стосовно стягнення заборгованості за договором №1109-ТК від 11.09.2017 укладений лише один договір про надання правничої допомоги б/н від 25.07.2018.

Колегія суддів вбачає, що зазначення в тексті акту б/н від 18.10.2018 неправильних реквізитів договору про надання правової допомоги є опискою, оскільки перелік наданих послуг, що перераховані в акті виконаних робіт, у повному обсязі відповідає датам і найменуванням процесуальних дій, вчинених представником позивача у справі №916/1555/18, та проведеній ним роботі.

Проте колегія суддів враховує, що в акті б/н від 18.10.2018 витрати на професійну правничу допомогу здійснено з розрахунку вартості однієї години надання правничої допомоги у розмірі 650 грн, що не узгоджується з розміром, встановленим за згодою Клієнта та Бюро у договорі б/н від 25.07.2018.

Доводи позивача стосовно того, що розрахунок є правильним, оскільки відповідно до пункту 7.4 договору б/н від 25.07.2018 зміни або доповнення в договір можуть бути внесені за взаємною згодою сторін та оформлюються у письмовій формі і така домовленість була досягнута між сторонами договору, колегією суддів до уваги не приймаються, тому що матеріали справи не містять письмової згоди сторін договору б/н від 25.07.2018 на зміну вартості однієї години надання правничої допомоги з 600 грн на 650 грн.

Враховуючи вищезазначене, розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу відповідно до акту б/н від 18.10.2018, складеного на виконання договору б/н від 25.07.2018, та з розрахунку визначеної цим договором вартості однієї години надання правничої допомоги у розмірі 600 грн, становить 9300 грн.

При цьому колегією суддів враховується, що обсяг виконаної адвокатом роботи відповідає фактично затраченому ним часу, який був необхідний для належного представництва інтересів клієнта в суді, оскільки вчинення дій (підготовка заяв по суті справи стосовно стягнення заборгованості з відповідача на користь позивача за укладеним між ними договором №1109-ТК від 11.09.2017, надання пояснень у судових засіданнях) потребує, зокрема, ознайомлення із законодавством, яке регулює спірні правовідносини, вивчення судової практики, яка склалася в цій категорії спорів, написання самої позовної заяви, виконання відповідних розрахунків тощо. Участь адвоката Наседкіна О.І. у судових засіданнях підтверджується матеріалами справи.

З огляду на те, що зазначений спір виник внаслідок неправомірних дій відповідача, у зв'язку з чим позивач був вимушений звернутися до адвокатського бюро "Віталія Досковського" за професійною правничою допомогою, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду вважає за можливе судові витрати, понесенні ТОВ „Триглав Логістікс" за отримання такої правничої допомоги у сумі 9300 грн на підставі частини дев'ятої статті 129 Господарського процесуального кодексу України покласти на СВК „Криничне".

Відповідно до приписів статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм матеріального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За таких обставин, перевіривши відповідно до статті 270 Господарського процесуального кодексу України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого господарського суду, колегія суддів вважає, що господарський суд першої інстанції розглянув у судовому процесі обставини справи в їх сукупності; дослідив подані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень докази; однак неправильно застосував матеріальний закон, що регулює спірні правовідносини в частині нарахування інфляційних втрат, а тому не в повному обсязі врахував положення статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, у зв'язку із чим оскаржуване рішення на підставі статті 277 Господарського процесуального кодексу України підлягає скасуванню у частині задоволення позовних вимог про стягнення інфляційних втрат, з відмовою у позові у зазначеній частині.

Додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 24.10.2018 у справі №916/1555/18 також не повністю відповідає вказаним вище вимогам у зв'язку з невідповідністю висновків, викладених у ньому, обставинам справи, а тому підлягає зміні в частині розміру витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини першої статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та подання апеляційної скарги покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 129, 232, 233, 236, 240, 269, 270, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Сільськогосподарського виробничого кооперативу „Криничне" задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Одеської області від 17.10.2018 у справі №916/1555/18 в частині задоволення позовних вимог про стягнення з Сільськогосподарського виробничого кооперативу „Криничне" інфляційних втрат скасувати, у задоволенні позовних вимог в цій частині відмовити, в частині розподілу судових витрат по сплаті судового збору - змінити, в решті рішення залишити без змін, виклавши його резолютивну частину в наступній редакції:

„Позов Товариства з обмеженою відповідальністю „Триглав Логістікс" до Сільськогосподарського виробничого кооперативу „Криничне" задовольнити частково.

Стягнути з Сільськогосподарського виробничого кооперативу „Криничне" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „Триглав Логістікс" 550000 грн боргу; 29249,33 грн пені; 2580,83 грн 3% річних та 8727,45 грн судового збору.

У задоволенні решти позовних вимог про стягнення 80 грн інфляційних втрат відмовити".

Додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 24.10.2018 у справі №916/1555/18 змінити, виклавши пункт 2 його резолютивної частини в наступній редакції:

„Стягнути з Сільськогосподарського виробничого кооперативу „Криничне" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „Триглав Логістікс" 9300 грн витрат на професійну правничу допомогу".

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю „Триглав Логістікс" на користь Сільськогосподарського виробничого кооперативу „Криничне" 1,80 грн витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Доручити Господарському суду Одеської області видати відповідні накази з зазначенням всіх необхідних реквізитів.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку у строк, який обчислюється відповідно до статті 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 18.02.2019.

Головуючий суддя С.В. Таран

Суддя Л.О. Будішевська

Суддя М.А. Мишкіна