ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2019 року

м. Київ

Справа № 916/1422/15-г

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Селіваненка В.П. (головуючий), Булгакової І.В. і Львова Б.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Поліщук Ю.В.,

представників учасників справи:

позивача - публічного акціонерного товариства "Імексбанк" (далі - Банк) - Іванов А.О. (посвідчення від 15.02.2018 №6356/10),

відповідача - товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова компанія "Ажур" (далі - Компанія) - не з'яв.,

розглянувши касаційну скаргу Банку в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Імексбанк"

на ухвалу господарського суду Одеської області від 28.09.2018 (головуючий суддя - Цісельський О.В., судді Літвінов С.В. і Рога Н.В.) та

постанову Південно-Західного апеляційного господарського суду від 27.11.2018 (головуючий суддя Принцевська Н.М., судді Богацька Н.С. і Колоколова С.І.)

за заявою Банку

про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали господарського суду Одеської області від 05.05.2018 у справі №916/1422/15-г

за позовом Банку

до Компанії

про стягнення 156 100 676,72 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Одеської області від 28.09.2015 з цієї справи: позов Банку до Компанії було задоволено; стягнуто з Компанії на користь Банку заборгованість за кредитом у сумі 139 488 208 грн., заборгованість за відсотками за користування кредитом у сумі 13 196 731, 33 грн., пеню за прострочення платежів за кредитним договором у сумі 3 415 737, 34 грн., а також суму судового збору.

На виконання даного рішення 30.10.2015 судом було видано відповідні накази.

25.04.2018 до господарського суду Одеської області надійшла заява Компанії про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою названого суду від 05.05.2018 цю заяву Компанії задоволено, визнано наказ таким, що не підлягає виконанню.

03.09.2018 до господарського суду Одеської області надійшла заява Банку про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали цього ж суду від 05.05.2018.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 28.09.2018 у задоволенні згаданої заяви Банку відмовлено.

Постановою Південно-Західного апеляційного господарського суду від 17.11.2018 ухвалу місцевого господарського суду від 28.09.2018 залишено без змін, а апеляційну скаргу Банку - без задоволення.

Ухвалу від 28.09.2018 і постанову від 27.11.2018 з цієї справи мотивовано тим, що: зазначена Банком обставина, а саме - встановлення господарським судом Львівської області факту чинності зобов'язань за кредитним договором від 18.02.2014 №14 (далі - Кредитний договір), не є підставою для перегляду за нововиявленими обставинами ухвали господарського суду Одеської області від 05.05.2018, оскільки не є нововиявленою обставиною, такою, що має істотне значення для вирішення спору; заявником пропущено строк подання заяви про перегляд судового акта за нововиявленими обставинами.

У касаційній скарзі до Верховного Суду Банк, зазначаючи про постановлення оскаржуваної ухвали і прийняття оскаржуваної постанови з порушенням норм процесуального права, просить відповідні судові акти скасувати, справу за заявою Банку про перегляд ухвали господарського суду Одеської області від 05.05.2018 направити на новий розгляд до господарського суду Одеської області. Так, за доводами касаційної скарги:

- суд дійшов неправильного висновку про подання заяви про перегляд за нововиявленими обставинами з пропуском строку, встановленого пунктом 1 частини першої статті 321 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України);

- суди припустилися порушення частини сьомої статті 75 ГПК України щодо встановлення преюдиційності обставин;

- апеляційний господарський суд припустився порушень у розгляді клопотання Банку про зупинення провадження у справі.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

29.01.2019 від Банку до Верховного Суду надійшло клопотання про передачу даної справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, яке мотивовано тим, що: існує різна судова практика щодо застосування частини четвертої статті 36 Закону України "Про іпотеку"; крім того, на думку Банку, наведена норма допускає неоднозначне тлумачення, оскільки наявна судова практика свідчить про те, що в одних випадках суди розуміють буквально положення наведеної норми Закону та відмовляють у задоволенні будь-яких вимог кредитора, висунутих після звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку, незалежно від того, чи задоволені вимоги кредитора (іпотекодержателя) за рахунок предмета іпотеки в повному обсязі, чи ні. А в інших випадках суди застосовують положення частини четвертої статті 36 Закону України "Про іпотеку" в системному тлумаченні з положеннями статей 591, 598, 599 Цивільного кодексу України та, встановивши, що за рахунок предмета іпотеки вимоги кредитора задоволені не в повному обсязі, відповідно зобов'язання не припинилося, задовольняють їх у судовому порядку. З огляду на наведене Банк вважає, що існує виключна правова проблема, а тому справу необхідно передати на розгляд Великої Палати Верховного Суду з метою формування єдиної правозастосовчої практики, розвитку права та забезпечення принципу правової визначеності.

Відповідно до частини п'ятої статті 302 ГПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.

Проте наведені Банком у клопотанні доводи не дають підстав для висновку про необхідність передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, оскільки предметом даного касаційного перегляду є ухвала господарського суду Одеської області від 28.09.2018, яка залишена без змін постановою Південно-Західного апеляційного господарського суду від 17.11.2018 і якою Банку відмовлено в задоволенні заяви про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали господарського суду Одеської області від 05.05.2018 про визнання наказу господарського суду Одеської області від 30.10.2015 у цій справі таким, що не підлягає виконанню. Відмовляючи у задоволенні згаданої заяви Банку, суди попередніх інстанцій виходили з того, що: вона (заява) подана до суду з пропуском строку, встановленого пунктом 1 частини першої статті 321 ГПК України; з'ясування господарським судом Львівської області факту чинності зобов'язань за Кредитним договором не є нововиявленою обставиною, не підпадає під ознаки пункту 1 частини першої статті 320 ГПК України. Тобто в даному випадку (під час постановлення ухвали від 28.09.2018 та прийняття постанови від 27.11.2018) судами попередніх інстанцій не розглядалося й не вирішувалося питання застосування положення частини четвертої статті 36 Закону України "Про іпотеку", тому у суду касаційної інстанції відсутні підстави перевіряти правильність застосування попередніми судовими інстанціями згаданої норми. Отже, передача даної справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду не є такою процесуальною дією, яка забезпечувала б розвиток права та формування єдиної правозастосовчої практики.

Перевіривши на підставі встановлених попередніми судовими інстанціями обставин справи правильність застосування ними норм матеріального і процесуального права, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника Банку, Касаційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги з огляду на таке.

Судами першої і апеляційної інстанції у розгляді заяви Банку про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами з'ясовано й зазначено, зокрема, що:

- відповідну заяву обґрунтовано таким:

задовольняючи заяву боржника (Компанії) про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, господарський суд Одеської області виходив з того, що: беручи до уваги факт набуття Банком у позасудовому порядку права власності на предмет іпотеки, а також враховуючи, що іпотечним договором було передбачено виконання низки зобов'язань, у тому числі й зобов'язань боржника відповідно до частини четвертої статті 36 Закону України "Про іпотеку", зобов'язання відповідача за Кредитним договором є припиненими;

разом з тим 27.08.2018 Банку з Єдиного державного реєстру судових рішень стало відомо, що 17.08.2018 набрало законної сили рішення господарського суду Львівської області від 26.07.2018 зі справи №914/1317/16 за позовом Банку до Компанії та ТОВ "Авенсіс" про визнання недійсними договорів та застосування наслідків недійсності правочину;

у справі №914/1317/16 предметом розгляду було визнання недійсним договору про розірвання договору застави, який забезпечував вимоги Банку до Компанії за Кредитним договором;

заперечуючи проти задоволення позову, Компанія посилалася на те, що, беручи до уваги факт набуття Банком у позасудовому порядку права власності на предмет іпотеки, а також враховуючи, що іпотечним договором було передбачено виконання низки зобов'язань, у тому числі і зобов'язань боржника відповідно до частини четвертої статті 36 Закону України "Про іпотеку", зобов'язання боржника за Кредитним договором є припиненими, - тобто на ті самі обставини, які суд у справі 916/1422/15-г вважав встановленими; відповідач посилався також і на ухвалу господарського суду Одеської області від 05.05.2018 в даній справі;

задовольняючи позов Банку, господарський суд Львівської області у своєму рішенні зазначив:

"Відповідач заперечив проти позовних вимог та зазначив наступне.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 05.05.2018 у справі № 916/1422/15-г було визнано таким, що не підлягає виконанню, наказ господарського суду Одеської області від 30.10.2015р. у справі № 916/1422/15-г про стягнення із ТОВ "ТК "Ажур" на користь AT "Імексбанк" заборгованості за кредитом у розмірі 139 488 208.00 грн., заборгованості по відсотках за користування кредитом у розмірі 13 196 731, 33 грн. та пеню за прострочення платежів по кредитному договору у сумі 3 415 737, 34 грн., тобто суми боргу, яка виникла із договору про відкриття кредитної лінії № 7/14 від 18.02.2014р. (із урахуванням додаткових угод).

Вказаною ухвалою встановлені преюдиціальні для даної справи факти щодо укладення договору іпотеки будівель стадіону, набуття позивачем права власності на предмет іпотеки та, як наслідок, про припинення зобов'язань ТОВ "ТК "Ажур" за договором про відкриття кредитної лінії № 7/14 від 18.02.2014р. (із урахуванням додаткових угод) із передбаченої ч. 4 ст. 36 Закону України "Про іпотеку" підстави.

13.06.2018р. постановою Одеського апеляційного господарського суду у справі № 916/1422/15-г ухвалу господарського суду Одеської області від 05.05.2018р. у справі № 916/1422/15-г залишено без змін, а апеляційну скаргу банку - без задоволення.

Всі основні зобов'язання, які були забезпечені іпотекою належного ПрАТ "ФК "Чорноморець" майна відповідно до умов договору іпотеки від 25.12.2014р., посвідченого приватним нотаріусом Одеською міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за №6134, в тому числі і зобов'язання ТОВ "ТК "Ажур" за договором про відкриття кредитної лінії (із урахуванням додаткових угод), на момент пред'явлення позову були припиненими, що додатково свідчить про необґрунтованість заявленого AT "Імексбанк" позову, направленого на відновлення порушених прав за зобов'язаннями, які на момент звернення до суду були припинені із передбаченої законом підстави.

На думку відповідача, з моменту виконання боржником зобов'язань й прийняття їх кредитором, припиняється існування прав і обов'язків сторін, що складають зміст конкретного зобов'язального правовідношення. Із урахуванням того, що основне зобов'язання Кредитний договір, на теперішній час є припиненим, неможливим є відновлення первісного забезпечення відповідного зобов'язання та, як наслідок, визнання недійсним спірного правочину про розірвання вже припиненого договору забезпечення.

При цьому, в матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують погашення заборгованості за кредитним договором, в забезпечення якого укладено спірний договір застави";

- на думку заявника, рішенням суду при розгляді справи № 914/1317/16 встановлено факт відсутності доказів, які підтверджували б погашення заборгованості саме за Кредитним договором внаслідок звернення стягнення на предмет іпотеки. Тому Банк звернувся до господарського суду Одеської області із зазначеною заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами;

- Банк був стороною у справі №914/1317/16, його представник брав участь у судових засіданнях, і Банк був обізнаний про дату прийняття господарським судом Львівської області рішення зі справи №914/1317/16 та мав бути обізнаним про дату набрання цим рішенням законної сили виходячи з положень ГПК України;

- заяву про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали господарського суду Одеської області від 05.05.2018 у справі №916/1422/15-г Банком подано з пропуском строку, встановленого пунктом 1 частини першої статті 321 ГПК України, а саме 03.09.2018;

- до того ж зазначена заявником обставина, а саме встановлення господарським судом Львівської області факту чинності зобов'язань за Кредитним договором, не є нововиявленою обставиною, такою, що має значення для вирішення справи.

Причиною подання касаційної скарги стала незгода заявника (Банку) з відмовою суду в задоволенні заяви про перегляд ухвали місцевого господарського суду за нововиявленими обставинами.

Відповідно до норм ГПК України:

- рішення, постанови та ухвали господарського суду, Вищого суду з питань інтелектуальної власності, якими закінчено розгляд справи, а також ухвали у справах про банкрутство (неплатоспроможність), які підлягають оскарженню у випадках, передбачених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами (частина перша статті 320);

- підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи (пункт 1 частини другої статті 320);

- заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами може бути подано з підстави, визначеної пунктом 1 частини другої статті 320 цього Кодексу, - учасниками справи протягом тридцяти днів з дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про існування обставин, що стали підставою для перегляду судового рішення (пункт 1 частини першої статті 321).

Наведене положення частини першої статті 320 ГПК України обмежує коло ухвал господарського суду, які можуть бути переглянуті за нововиявленими обставинами, тими ухвалами, якими закінчено розгляд справи. Водночас ухвала господарського суду Одеської області від 05.05.2018, про перегляд якої Банком подано заяву, до числа зазначених ухвал не належить: розгляд даної справи закінчився з прийняттям у ній рішення господарського суду Одеської області від 28.09.2015, а ухвала названого суду від 05.05.2018 постановлялася відповідно до статті 328 названого Кодексу, в порядку виконання зазначеного рішення суду.

Попередніми судовими інстанціями з'ясовано також подання заяви про перегляд ухвали господарського суду з пропуском строку, встановленого пунктом 1 частини першої статті 321 ГПК України. При цьому суди виходили з того, що, будучи стороною (позивачем) у справі №914/1317/16, Банк мав бути обізнаний про дату прийняття рішення із зазначеної справи та набрання ним законної сили.

Заперечуючи наведене, скаржник (заявник) посилається на те, що його представник не був присутній у судовому засіданні з розгляду згаданої справи, в якому було проголошено вступну та резолютивну частини відповідного рішення, а про факт і дату прийняття останнього і набрання ним законної сили Компанії стало відомо лише з Єдиного державного реєстру судових рішень (відповідно 01.09.2018 і 27.08.2018). Проте даний довод Касаційний господарський суд вважає неприйнятним з урахуванням, зокрема, правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у рішенні зі справи "Пономарьов проти України" №3236/03 від 03.04.2018, згідно з якою сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Отже, будучи позивачем у справі №914/1317/16 та знаючи про час і місце її розгляду (оскільки іншого Банком не зазначено та не обґрунтовано), Банк мав вживати заходів для того, щоб довідатись про зміст і дату прийняття судового рішення із згаданої справи.

Так само не може бути прийнятий аргумент скаржника про те, що "раніше він не міг бути обізнаний про факт набрання рішення суду законної сили через неоскарження його в апеляційному порядку іншими учасниками справи", тому що наведене положення статті 320 ГПК України не ставить можливість перегляду судового акта за нововиявленими обставинами у залежність від набрання таким актом законної сили.

Поряд з тим право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням, зокрема, встановленого законом строку (частина перша статті 118 ГПК України).

Судами попередніх інстанцій, крім того, встановлено, що з'ясування господарським судом Львівської області факту чинності зобов'язань за Кредитним договором не є нововиявленою обставиною, не підпадає під ознаки пункту 1 частини першої статті 320 ГПК України. Водночас суд касаційної інстанції за імперативним приписом частини другої статті 300 ГПК України не має права, зокрема, встановлювати або вважати доведеними обставини, що відхилені судом попередньої інстанції. Тому пов'язані із встановленням нововиявлених обставин доводи скаржника не можуть бути предметом розгляду в касаційній інстанції.

Що ж до посилання скаржника на те, що "під час розгляду справа у суді апеляційної інстанції 27.11.2018 засобами електронної пошти за електронним цифровим підписом представника АТ "ІМЕКСБАНК" адвоката Іванова А.О. до апеляційного суду було подано клопотання про зупинення провадження у справі", то з касаційної скарги не вбачається, чим було обґрунтовано відповідне клопотання, яким чином воно було пов'язане з розглядом заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами і яке значення воно мало для такого розгляду.

З урахуванням наведеного визначених процесуальним законом підстав для скасування оскаржуваних судових рішень не вбачається.

Оскільки касаційна скарга залишається без задоволення і учасниками справи не подавалися заяви про розподіл судових витрат, пов'язаних з розглядом касаційної скарги, судовий збір, сплачений за такий розгляд, покладається на позивача.

Керуючись статтями 129, 308, 309, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Касаційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства "Імексбанк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Імексбанк" залишити без задоволення, а ухвалу господарського суду Одеської області від 28.09.2018 та постанову Південно-Західного апеляційного господарського суду від 27.11.2018 у справі № 916/1422/15-г - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя В. Селіваненко

Суддя І. Булгакова

Суддя Б. Львов