ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" лютого 2019 р. Справа№ 911/1045/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Калатай Н.Ф.

суддів: Мартюк А.І.

Зубець Л.П.

при секретарі Рибчич А. В.

За участю представників:

від прокуратури: Фоменко Ю.С. - прокурор відділу за посвідченням № 046428 від 29.03.2017

від позивача 1: Шевчук О.С. - представник за довіреністю № 162/9.1.4/22-19 від 08.01.2019

від позивача 2: Пушкар І.А. - адвокат

від відповідача 1: Громніцький Ю.П. - адвокат

від відповідача 2: Гаврющенко В.В. - адвокат

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Заступника прокурора Автономної Республіки Крим

на рішення Господарського суду Київської області, ухваленого 17.10.2018, повний текст якого підписаний 19.11.2018,

у справі № 911/1045/18 (суддя Христенко О.О.)

за позовом Першого заступника прокурора Автономної Республіки Крим в інтересах держави в особі

1. Кабінету Міністрів України

2. Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

до 1. Приватного акціонерного товариства «Пласт»

2. Акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз»

про стягнення 9 106 826,00 грн. збитків

ВСТАНОВИВ:

Позов заявлено про стягнення з відповідача 1 на користь відповідача 2 грошових коштів в сумі 9 106 826,00 грн. та стягнення з відповідача 2 в дохід держави грошових коштів в сумі 9 106 826,00 грн.

Позов обґрунтований тим, що:

- з метою реалізації укладеного між відповідачами договору про спільну діяльність № 272-14 від 05.03.2014, який рішенням Господарського суду Київської області від 14.06.2017 у справі № 911/639/17 визнаний недійсним як такий, що укладений всупереч інтересам держави, без наміру відповідача 1 досягнути встановленої мети, чим порушено інтереси держави, відповідачем 1 як оператором спільної діяльності укладено договір на виконання робіт з технічної експлуатації виробничих об'єктів МСП-112, МСП-115, ПЗВ-3 Стрілкового ГР № 71/2 від 10.05.2014, який був визнаний недійсним рішенням Господарського суду Київської області від 22.08.2017 у справі № 911/1429/17;

- за виконання робіт з технічної експлуатації виробничих об'єктів по договору на виконання робіт з технічної експлуатації виробничих об'єктів МСП-112, МСП-115, ПЗВ-3 Стрілкового ГР № 71/2 від 10.05.2014 відповідачу 1 було перераховано 9 106 826,00 грн.;

- прокурор просить застосувати наслідки визнання недійсним договору на виконання робіт з технічної експлуатації виробничих об'єктів МСП-112, МСП-115, ПЗВ-3 Стрілкового ГР № 71/2 від 10.05.2014 як правочину, який вчинений з метою, що суперечить інтересам держави і суспільства, при наявності умислу лише у відповідача 1, а саме, стягнути з відповідача 1 на користь відповідача 2 вартість робіт, отриманих відповідачем 1 за спірним договором на виконання робіт, в сумі 9 106 826,00 грн., а з відповідача 2 в дохід держави - 9 106 826,00 грн.

Рішенням Господарського суду Київської області від 17.10.2018, повний текст якого складений 19.11.2018, у справі № 911/1045/18 в задоволенні позову відмовлено повністю.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що:

- оскільки договір на виконання робіт визнаний судом недійсним у справі № 911/1429/17 на підставі ч.1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України як оспорюваний правочин, що був укладений представником у своїх власних комерційних інтересах, в порушення ч. 3 ст. 238 ЦК України, то застосовуються загальні наслідки недійсності правочинів, встановлені ч.ч. 1 та 2 ст. 216 ЦК України;

- прокурор у позовній заяві зазначає, що обидва правочини (договір про спільну діяльність та договір на виконання робіт) вчинені з порушенням інтересів держави і суспільства за наявності умислу відповідача 1 - ПрАТ «Пласт», однак не надає доказів, а саме рішення суду, яким встановлено умисел ПрАТ «Пласт» на вчинення договору на виконання робіт з порушенням інтересів держави і суспільства;

- визнання недійсним основного договору про спільну діяльність не свідчить про автоматичну недійсність договорів, укладених на підставі такого правочину. Договір про спільну діяльність та договір на виконання робіт визнавалися недійсними в різних судових справах та з різних підстав, які тягнуть застосування різних наслідків недійсності правочинів;

- прокурором не надано доказів визнання недійсним договору на виконання робіт як такого, що укладений з недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства;

Крім того, судом першої інстанції при вирішення спору сторін по суті зазначено про те, що, враховуючи, що ч. 3 ст. 228 ЦК України встановлено, що при наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави, тобто суб'єктами таких правовідносин виступають сторони правочину і держава, в той час як відповідач 2 - АТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз» не брав участі у вчиненні недійсного правочину від 10.05.2014 № 71/2 (договір на виконання робіт), не є його стороною, необґрунтованими є вимоги прокурора про стягнення з відповідача 1 - ПрАТ «Пласт» на користь АТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз» оплати по договору на виконання робіт, а з АТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз» стягнення цих коштів в дохід держави.

Не погоджуючись з рішенням, Заступник прокурора Автономної Республіки Крим звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 17.10.2018 у справі № 911/1045/18 і ухвалити нове судове рішення, яким позов прокурора задовольнити.

В апеляційній скарзі Заступник прокурора Автономної Республіки Крим зазначив про те, що оспорюване рішення суду першої інстанції прийнято з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених у ньому, обставинам справи, а також неправильним застосуванням норм матеріального права (ст.ст. 16, 216, 228 ЦК України) та порушенням норм процесуального права (ст. 73, 76-79, 86, 236, 237 ГПК України, ст. 24 Закону України «Про прокуратуру»), що згідно зі ст.ст. 275, 277 ГПК України є підставою для його скасування та ухвалення нового рішення судом апеляційної інстанції.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги прокурор постався на ті саме обставини, що й при зверненні до суду з цим позовом, додатково зазначивши про те, що застосування загальних наслідків недійсності правочину до договору на виконання робіт з технічної експлуатації виробничих об'єктів МСП-112, МСП-115, ПЗВ-3 Стрілкового ГР № 71/2 від 10.05.2014, встановлених ч.ч. 1, 2 ст. 216 ЦК України, не призведе до відновлення порушених прав держави, адже кошти, які були відповідачем 1 перераховані собі за вказаним договором, залишаться у цієї ж особи та повертатимуться йому ж та призведуть до втрат державного бюджету на суму 9 106 826,00 грн.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.12.2018 справа № 911/1045/18 передана на розгляд колегії суддів у складі: Калатай Н.Ф. (головуючий), судді Зубець Л.П., Мартюк А.І.

Ухвалою від 14.12.2018 колегією суддів у складі: Калатай Н.Ф. (головуючий), судді Зубець Л.П., Мартюк А.І.:

- відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою заступника прокурора Автономної Республіки Крим на рішення Господарського суду Київської області від 17.10.2018 у справі № 911/1045/18;

- справу № 911/1045/18 призначити до розгляду на 22.01.2019 о 12:20.;

- встановлено строк для подання відзивів на апеляційну скаргу, заперечень, клопотань та письмових пояснень - до 10.01.2019;

- роз'яснено учасникам процесу, що відповідно до приписів ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку (ч. 1); заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (ч. 2);

- повідомлено учасників судового процесу, що неявка їх представників в судове засідання не є перешкодою для розгляду апеляційної скарги.

08.01.2019 до суду від відповідача 1, а 21.01.2019 від відповідача 2 надійшли відзиви на апеляційну скаргу, в яких відповідачі просять відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з посиланням на ті саме обставини, що й під час розгляду справи в суді першої інстанції.

22.01.2019 до суду від відповідача 2 надійшла промова (заключне слово) (в порядку ст.ст. 42, 46, 169, 218, ч. 7 ст. 270 ГПК України).

Станом на 12.02.2018 до Північного апеляційного господарського суду інших відзивів на апеляційну скаргу та клопотань від учасників справи не надходило.

Під час розгляду справи прокурор та позивач 1 апеляційну скаргу підтримали у повному обсязі та просили її задовольнити, представники позивача 2 та відповідачів проти задоволення апеляційної скарги заперечили, просили залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги, матеріали справи, заслухавши пояснення представників учасників судового процесу, з урахуванням правил ст. ст. 269, 270 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права, колегія суддів встановила таке.

05.04.2015 відповідач 1 як сторона 1 та відповідач 2 як сторона 2 уклали договір про спільну діяльність № 272-14 (далі Договір про спільну діяльність) (а.с. 21-29 т. 1), яким сторони зобов'язались спільно діяти без створення юридичної особи шляхом об'єднання своїх вкладів та зусиль в сфері видобутку постачання і транспортування нафти, газу і газового конденсату для досягнення спільних господарських цілей, визначений в п. 1.1 вказаного договору.

Умовами Договору про спільну діяльність встановлено:

- учасником, який здійснює ведення спільних справ учасників спільної діяльності - оператором, є відповідач 1, який діє в рамках договору без окремої довіреності (розділ «Визначення основних термінів»);

- для досягнення цілей, що є предметом цього договору, учасники роблять внески в спільну діяльність в формі грошей, майна, права користування майном, професійних і інших знань, навичок і умінь, а також ділової репутації та ділових зв'язків (п. 4.1);

- сторона 1 - відповідач 1 вносить у спільну діяльність грошовий внесок, вартість якого в період дії цього договору на цілі спільної діяльності становить 71 640 000,00 грн. (п. 4.2);

- сторона 2 - відповідач 2 вносить у спільну діяльність право користування об'єктами Архангельського газового родовища - виробничий комплекс «Блок-конструктор-1», виробничий комплекс «Центральна технологічна платформа - 7», а також право користування об'єктами Стрілкового газового родовища (перелік основних засобів, які увійшли до складу виробничих комплексів згідно зі звітом про проведення незалежної оцінки ринкової вартості права користування, виконаної суб'єктом оціночної діяльності ТОВ «Підприємство «Северін-Консалтінг» станом на 03.03.2014. Вартість внеску сторони 2 в період дії даного договору на цілі спільної діяльності становить 47 760 000,00 грн. (п. 4.3);

- прибуток, що отримується сторонами Спільної діяльності, підлягає розподілу пропорційно часткам, визначеним у пп. 4.4, 4.5 Договору (п. 6.2);

- частка відповідача 1складає 60 %, частка відповідача 2 складає 40 % (п.п. 4.4, 4.5).

Рішенням господарського суду Київської області від 14.06.2017, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 20.02.2018 та постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 31.05.2018, у справі № 911/639/17 за позовом Заступника Генерального прокурора України в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України та Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до Публічного акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз», Приватного акціонерного товариства «Пласт» про визнання недійсним договору позовні вимоги задоволені повністю, визнано недійсним Договір про спільну діяльність.

Вказаними судовими рішеннями встановлено, що Договір про спільну діяльність укладений з порушенням ст.ст. 228, 241 ЦК України, ч. 6 ст. 7 Закону України «Про трубопровідний транспорт», що з огляду на ст.ст. 203, 215 ЦК України є підставою для визнання його недійсним.

10.05.2014 відповідач 1 як оператор спільної діяльності по Договору про спільну діяльність та відповідач 1 як підрядник уклав договір на виконання робіт з технічної експлуатації виробничих об'єктів МСП-112, МСП-115, ПЗВ-3 Стрілкового ГР № 71/2 (далі - Договір на виконання робіт) (а.с. 44-47 т. 1), відповідно до умов якого підрядник зобов'язався з власних матеріалів виконати роботи по технічній експлуатації виробничих об'єктів МСП-112, МСП-115, ПЗВ-3 Стрілкового ГР, в т.ч. свердловин, право користування якими передається в спільну діяльність, а замовник зобов'язався прийняти та оплатити їх.

На виконання умов Договору на виконання робіт відповідачу 1 було перераховано 9 106 826,00 грн., що підтверджується копією банківської виписки 74-83 т. 1).

Рішенням Господарського суду Київської області від 22.08.2017, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 11.12.2017 та постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 20.02.2018, у справі № 911/1429/17 за позовом Публічного акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» до Приватного акціонерного товариства «Пласт», за участю прокуратури Автономної Республіки Крим про визнання недійсним договору, визнано недійсним Договір на виконання робіт.

Вказаними судовими рішеннями встановлено, що Договір на виконання робіт укладений в порушення ч. 3 ст. 238 ЦК України, оскільки оператор діяв як представник обох учасників спільної діяльності (ПрАТ «Пласт» зокрема) і уклав договір із ПрАТ «Пласт» у своїх комерційних інтересах, тому на підставі ч. 1 ст. 203 та ч. 1 ст. 215 ЦК України, як оспорюваний правочин, зазначений договір на виконання робіт було визнано судом недійсним.

Звертаючись до суду з цим позовом Заступник прокурора Автономної Республіки Крим просить застосувати наслідки визнання недійсним Договору на виконання робіт як правочину, який вчинений з метою, що суперечить інтересам держави і суспільства, при наявності умислу лише у відповідача 1, а саме, стягнути з відповідача 1 на користь відповідача 2 грошові кошти, отримані відповідачем 1 за спірним договором на виконання робіт, в сумі 9 106 826,00 грн., а з відповідача 2 в дохід держави - 9 106 826,00 грн.

Суд першої інстанції у задоволенні вказаних вимог відмовив, що колегія суддів вважає вірним з огляду на таке.

За приписами ч. 1 ст. 236 ЦК України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Частина 1 ст. 216 ЦК України встановлює, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Згідно ч. 1 ст. 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним (ч. 2 ст. 228 ЦК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 228 ЦК України у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.

За змістом положень ч. 1 ст. 208 ГК України, якщо господарське зобов'язання визнано недійсним як таке, що вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то за наявності наміру в обох сторін - у разі виконання зобов'язання обома сторонами - в доход держави за рішенням суду стягується все одержане ними за зобов'язанням, а у разі виконання зобов'язання однією стороною з другої сторони стягується в доход держави все одержане нею, а також все належне з неї першій стороні на відшкодування одержаного. У разі наявності наміру лише у однієї із сторін усе одержане нею повинно бути повернено другій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного стягується за рішенням суду в доход держави.

Зі змісту судових рішень у справах № 911/639/17 та № 911/1429/17 слідує, що Договір про спільну діяльність визнаний у справі № 911/639/17 недійсним як такий, що не відповідає інтересам держави (ч. 3 ст. 228 ЦК України), а Договір на виконання робіт визнано недійсним не з підстав, визначених ст. 228 ЦК України, а з підстав ч. 3 ст. 238 ЦК України з посиланням на те, що відповідач 1 при підписання вказаного договору діяв як представник спільної діяльності і уклав оспорюваний договір із самим собою.

Преамбулою та статтею 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також рішеннями Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдінг» проти України» та від 28.10.1999 у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Згідно з ч. 2 ст. 3 ГПК України якщо міжнародним договором України встановлено інші правила судочинства, ніж ті, що передбачені цим Кодексом, іншими законами України, застосовуються правила міжнародного договору.

Стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права

Таким чином, вищезгадані судові рішення Європейського суду з прав людини та сама Конвенція про захист прав та свобод людини є пріоритетним джерелом права для національного суду, тому судові рішення у справах № 911/639/17 та № 911/1429/17 не можуть бути поставлені під сумнів, а інші рішення, в тому числі і у цій справі, № 911/1045/18, не можуть їм суперечити та є преюдиційними і не потребують доведення у даній справі.

Отже, недійсність Договору на виконання робіт не з підстав, визначених в ст. 228 ЦК України, вставлена судовими рішення, які не можуть бути поставлені під сумнів, а рішення суду у цій справі № 911/1045/18 не може їм суперечити.

Оскільки Договір на виконання робіт визнаний судом недійсним на підставі ч.1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України як оспорюваний правочин, що був укладений представником у своїх власних комерційних інтересах в порушення ч. 3 ст. 238 ЦК України, то застосування наслідків його недійсності з таких підстав, які встановлені ст. 228 ЦК України і які можуть бути застосовані як наслідки недійсності Договору про спільну діяльність, суперечать чинному законодавству. При застосуванні наслідків недійсності Договору на виконання робіт слід виходити з загальних наслідків недійсності правочинів, встановлених ч.ч. 1 та 2 ст. 216 ЦК України.

При цьому слід врахувати, що спірні кошти відповідачем 1 були отримані в тому числі під час виконання Договору про спільну діяльність.

Прокурор у позовній заяві зазначає, що обидва правочини (Договір про спільну діяльність та Договір на виконання робіт) вчинені з порушенням інтересів держави і суспільства за наявності умислу відповідача 1, проте, які вірно встановлено судом першої інстанції, доказів, а саме рішення суду, яким встановлено умисел відповідача 1 на вчинення Договору на виконання робіт з порушенням інтересів держави і суспільства, матеріали справи не містять.

Посилання прокурора на те, що при обранні застосування наслідків недійсності правочинів, передбачених ч. 3 ст. 228 ЦК України, необхідно врахувати підстави визнання недійсними основного договору про спільну діяльність, оскільки Договір на виконання робіт є похідним від Договору про спільну діяльність та укладений на його виконання, колегією суддів до уваги не приймаються, адже визнання недійсним основного договору про спільну діяльність не свідчить про автоматичну недійсність договорів, укладених на підставі такого правочину з тих саме підстав, з яких визнано недійсним основний договір.

Таким чином, оскільки Договір на виконання робіт визнаний в судовому порядку недійсним на підставі ч. 1 ст. 203 та ч. 1 ст. 215 ЦК України як оспорюваний правочин, що був укладений відповідачем 1 в своїх власних комерційних інтересах в порушення ч. 3 ст. 238 ЦК України та, відповідно, із застосуванням наслідків недійсності правочину, визначених ч.ч. 1, 2 ст. 216 ЦК України, правові відсіви для задоволенні позовних вимог відсутні.

При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що справа № 911/1429/17 розглядалась судом за участю прокуратури Автономної Республіки Крим, і, як зазначено в рішенні суду від 22.08.2017, присутній в судовому засіданні прокурор повністю підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити з мотивів, викладених у позові, тобто, при розгляді справи № 911/1429/17 прокурор підтримував позовні вимоги щодо визнання недійсним Договору на виконання робіт саме на підставі ст.ст. 203, 215 та ч. 3 ст. 238, та жодним чином не заявляв про те, що такий договір є недійсним як такий, що вчинений з недодержанням вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства.

З огляду на обставини, викладені вище, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про застосування наслідків визнання недійсним Договору на виконання робіт як правочину, який вчинений з метою, що суперечить інтересам держави і суспільства, при наявності умислу лише у відповідача 1, а саме, стягнення з відповідача 1 на користь відповідача 2 грошових коштів, отриманих відповідачем 1 за спірним договором на виконання робіт, в сумі 9 106 826,00 грн., а з відповідача 2 в дохід держави - 9 106 826,00 грн.

Крім того, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що ч. 3 ст. 228 ЦК України встановлено, що при наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави, тобто суб'єктами таких правовідносин виступають сторони правочину і держава, в той час як відповідач 2 не є стороною Договору на виконання робіт, що взагалі унеможливлює його участь у спірних правовідносинах.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга Заступника прокурора Автономної Республіки Крим задоволенню не підлягає, рішення Господарського суду Київської області від 17.10.2018 у справі № 911/1045/18 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам, матеріалам справи і залишається без змін, оскільки підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до приписів ст. 129 ГПК України судові витрати за подачу апеляційної скарги покладаються на Заступника прокурора Автономної Республіки Крим.

Керуючись ст.ст. 267-270, 273, 275-277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Заступника прокурора Автономної Республіки Крим на рішення Господарського суду Київської області від 17.10.2018 у справі № 911/1045/18 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 17.10.2018 у справі № 911/1045/18 залишити без змін.

3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

4. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

5. Повернути до Господарського суду Київської області матеріали справи № 911/1045/18.

Повний текст постанови складено: 20.02.2019

Головуючий суддя Н.Ф. Калатай

Судді А.І. Мартюк

Л.П. Зубець