СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" лютого 2019 р. Справа № 922/2311/18

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Пелипенко Н.М., суддя Барбашова С.В. , суддя Медуниця О.Є.,

за участі секретаря судового засідання Кохан Ю.В.,

за участю представників:

позивача - адвокат Потерайло А.М., свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю НОМЕР_1 від 23.10.2018, ордер № від 05.11.2018,

відповідача - адвокат Межирицький А.О., свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю НОМЕР_2 від 26.10.2016, довіреність № б/н від 24.09.2018,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача - ТОВ "Торговий дім "ПК Індустрія" (вх. № 1451Х/3) на рішення Господарського суду Харківської області від 14 листопада 2018 року (повний текст складено 26.11.2018) у справі № 922/2311/18

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "ПК Індустрія", м. Харків,

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Спеціалізований "Проектно-будівельний монтажний поїзд - 753", м. Харків,

про стягнення 143236,07 грн,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2018 року ТОВ "Торговий дім "ПК Індустрія" звернулось до Господарського суду Харківської області з позовом до ТОВ "Спеціалізований "Проектно будівельний монтажний поїзд - 753" про стягнення 340441,52 грн за договором поставки від 01.01.2017 № 010117/1, в тому числі: 197205,44 грн основного боргу; 41342,35 грн пені; 46251,80 грн штрафу; 12110,42 грн 3% річних; 43531,50 грн інфляційних збитків.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 22.08.2018 у справі № 922/2311/18 відкрито провадження за вказаною позовною заявою.

24.09.2018 за вх. 27653 позивач подав до суду заяву про зменшення розміру позовних вимог, в якій, посилаючись на повну сплату відповідачем основного боргу в сумі 197205,44 грн, зменшує позовні вимоги та просить стягнути з відповідача: 41342,35 грн пені; 46251,80 грн штрафу; 43531,50 грн інфляційних втрат та 12110,42 грн 3% річних.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 10.10.2018 у справі № 922/2311/18 заяву позивача про зменшення позовних вимог прийнято до розгляду.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 14.11.2018 у справі № 922/2311/18 (суддя Шатерніков М.І.) позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача 25611,06 грн пені, 27374,06 грн штрафу, 2761,11 грн 3% річних, 10545,30 грн інфляційних втрат та 994,37 грн витрат зі сплати судового збору та 10500,00 грн витрат на правничу допомогу адвоката. В іншій частині в позові відмовлено.

Позивач - ТОВ "Торговий дім "ПК Індустрія" 17.12.2018, тобто в межах встановленого законом строку на апеляційне оскарження рішення суду, звернулось до Східного апеляційного господарського суду через Господарський суду Харківської області з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог на загальну суму 76944,54 грн, та прийняти нове судове рішення яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує на те, що з 01.01.2017 року між сторонами діяв лише один Договір поставки № 010117/1 від 01.01.2017 року і всі поставки позивачем товару у 2017 році здійснювались виключно за цим Договором, а Договір №050913/3 від 05.09.2013 року був чинний до 31.12.2016 року. Всі оплати відповідач здійснював також за Договором поставки № 010117/1 від 01.01.2017, що підтверджується зазначенням в платіжних дорученнях в графі призначеннях платежів «оплата за матеріали зг.дог.№010117/1 від 01.01.2017» . Також позивач вважає, що позадоговірні відносини між сторонами відсутні.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 22.12.2018 у справі № 922/2311/18 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою позивача, встановлено відповідачу строк до 21.01.2019 для надання відзиву на апеляційну скаргу, призначено розгляд справи на 29.01.2019 о 09:30 год. та викликано в судове засідання учасників справи.

На виконання зазначеної ухвали відповідач - ТОВ "Спеціалізований "Проектно-будівельний монтажний поїзд - 753" 18.01.2019 за вх. № 539 надав відзив на апеляційну скаргу, в якому не погоджується з доводами позивача, викладеними в апеляційній скарзі, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В обґрунтування своїх заперечень посилається на те, що господарський суд в оскаржуваному рішенні вірно вважає, що поставки товару за видатковими накладними: № 1001012 від 10.01.2017, № 1701018 від 17.01.2017, № 2501001 від 25.01.2017, № 3101004 від 31.01.2017, № 0202024 від 02.02.2017, № 0802011 від 08.02.2017, № 1702018 від 17.02.2017, № 2102002 від 21.02.2017, № 2102003 від 21.02.2017, № 2802002 від 28.02.2017, № 0903014 від 09.03.2017. № 1603017 від 16.03.2017 здійснювались у позадоговірному порядку, оскільки вказані накладні не містять посилань на спірний Договір поставки №010117/1 від 01.01.2017.

Представник позивача - ТОВ "Торговий дім "ПК Індустрія" в судовому засіданні 29.01.2019 підтримує апеляційну скаргу.

Представник відповідача - ТОВ "Спеціалізований "Проектно-будівельний монтажний поїзд - 753" підтримує відзив на апеляційну скаргу.

В судовому засіданні 29.01.2019 оголошено перерву до 12.02.2019 о 09-30 год.

Присутні у судовому засіданні 12.02.2019 представники сторін надали додаткові пояснення по справі.

Заслухавши представників сторін, розглянувши матеріали справи, дослідивши доводи сторін, викладені в апеляційні скарзі та відзивах на апеляційну скаргу, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 01 січня 2017 року між ТОВ "Торговий дім "ПК Індустрія" (продавець) та ТОВ "Спеціалізований "Проектно будівельний монтажний поїзд - 753" (покупець) був укладений Договір поставки № 010117/1.

Відповідно до п. 1.1. Договору продавець у порядку і на умовах, визначених цим Договором, зобов'язується поставити і передати у власність покупця, а покупець прийняти та своєчасно оплатити підшипники, ГТВ, кільця стопорні, ланцюги приводні, манжети та іншу продукцію виробничо-технічного призначення (далі по тексту - товар) партіями, в асортименті, кількості, і за цінами, вказаними в узгоджених рахунках.

Згідно з п.3.1., п.3.2 Договору товар поставляється партіями. Асортимент і кількість виробів у партії узгоджуються між продавцем і покупцем у видаткових накладних. Товар постачається зі складу продавця - м. Харків, пров. Сімферопольський, буд. 6, літ. "Д-1". При необхідності за погодженням сторін товар поставляється автотранспортом продавця, перевізником чи іншим транспортом покупця.

У п. 3.5 Договору сторони визначили, що підтвердженням факту узгодження ціни, кількості і термінів постачання товару є фактичне отримання товару покупцем згідно до видаткової накладної.

Відповідно до п. 4.1. Договору, покупець здійснює оплату кожної партії товару по відповідному рахунку шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок продавця протягом 10 банківських днів з моменту відвантаження товару.

Пунктом 6.1 Договору встановлено, що договір набирає чинності з моменту підписання сторонами і діє до 31.12.2018.

Матеріали справи свідчать про те, що на виконання своїх зобов'язань за спірним Договором позивачем за період з 10.01.2017 по 03.07.2018 окремими партіями поставлено відповідачеві товар на загальну суму 664517,29 грн.

На підтвердження факту передачі відповідачу товару позивач надав до суду видаткові накладні на загальну суму 664517,29 грн. (т. 1 а.с. 42 - 89).

Факт отримання відповідачем товару за вищевказаними видатковими накладними підтверджується підписом уповноважених представників на відповідних видаткових накладних, які скріплені печатками підприємств та довіреностями на отримання матеріальних цінностей (т. 1 а.с. 128-140).

Проте, відповідач в порушення умов Договору, оплату поставленої продукції здійснив частково на загальну суду 476971,92 грн., що підтверджується наявною у матеріалах справи банківською випискою по рахунку. Неоплаченою залишилась заборгованість за Договором поставки № 010117/1 від 01.01.2017 у розмірі 197205,44 грн. (т. 1 а.с. 145-146)

На підтвердження факту наявності у відповідача заборгованості позивачем також надано до суду копії актів звірки взаємних розрахунків, які підписані без зауважень представниками сторін та засвідчені печатками (т. 1 а.с. 143-144).

Позивач вживав заходи досудового врегулювання спору шляхом переговорів. З матеріалів справи вбачається, що після переговорів відповідач надав лист за № 57-1 від 04.04.2018 року, яким гарантував погашення заборгованості відповідно графіку: квітень до 13.04.2018 року - 20000 грн., до 20.04.2018 року - 20000 грн., до 30.04.2018 року - 50000 грн.; травень 2018 року - 100000 грн.; червень 2018 року - 100000 грн.

Однак станом на 17.08.2018 року відповідач так і не виконав належним чином умови Договору поставки в частині своєчасної оплати поставленого товару та має заборгованість 197205,44 грн., що стало підставою звернення до суду з відповідним позовом.

З матеріалів справи вбачається, що протягом проведення підготовчого провадження у суді першої інстанції позивачем повідомлено про погашення відповідачем основної суми заборгованості у розмірі 197205,44 грн. у повному обсязі, у зв'язку з чим подано заяву про зменшення розміру позовних вимог, яка прийнята судом та розгляд справи було продовжено з її урахуванням.

З огляду на викладене, позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача 41342,35 грн. пені; 46251,80 грн. штрафу відповідно до п. 7.2. Договору; 43531,50 грн. інфляційних нарахувань; 12110,42 грн. 3% річних від простроченої суми.

Надаючи правову кваліфікацію обставин справи, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

З аналізу чинного законодавства вбачається, що частинами 1, 2 статті 712 ЦК України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 ст. 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно з ч. 1 ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 526 ЦК України та ст.193 Господарського кодексу України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У ст. ст. 216, 217, 218 Господарського кодексу України зазначено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів встановила, що позивачем належним чином доведено факт поставки відповідачу товарів за Договором поставки № 010117/1 від 01.01.2017 на загальну суму 664517,29 грн., а саме: надано суду видаткові накладні № 1001003 від 10.01.2017, № 1001012 від 10.01.2017, № 1701018 від 17.01.2017, № 2501001 від 25.01.2017, № 3101004 від 31.01.2017, № 0202024 від 02.02.2017, № 0802011 від 08.02.2017, № 1702018 від 17.02.2017, № 2102002 від 21.02.2017, № 2102003 від 21.02.2017, № 2802002 від 28.02.2017, № 0903014 від 09.03.2017. № 1603017 від 16.03.2017, № 0404008 від 04.04.2017, № 0404009 від 04.04.2017, № 1204014 від 12.04.2017, № 1904022 від 19.04.2017, № 2604005 від 26.04.2017, № 505024 від 05.05.2017, № 0505011 від 05.05.2017, № 1505007 від 15.05.2017, № 2605005 від 26.05.2017, № 2905013 від 29.05.2017, № 106017 від 01.06.2017, № 2306001 від 23.06.2017, № 0507003 від 05.07.2017, № 1907019 від 19.07.2017, № 1209030 від 12.09.2017, № 2809025 від 28.09.2017, № 2410024 від 24.10.2017, № 611013 від 06.11.2017, № 512017 від 05.12.2017, № 812023 від 08.12.2017, № 1212015 від 12.12.2017, № 1412013 від 14.12.2017, № 2201010 від 22.01.2018, № 2201011 від 22.01.2018, № 1402028 від 14.02.2018, № 1204011 від 12.04.2018, № 1005015 від 10.05.2018, № 106006 від 01.06.2018, № 606015 від 06.06.2018, № 806002 від 08.06.2018, № 1206002 від 12.06.2018, № 2106004 від 21.06.2018, № 2206023 від 22.06.2018, № 307014 від 03.07.2018; товарно-транспортні накладні щодо доставки товарі за вказаними видатковими накладними, та довіреності, видані підприємством відповідача на отримання матеріальних цінностей.

На думку відповідача та суду першої інстанції поставка товарів за видатковими накладними № 1001012 від 10.01.2017, № 1701018 від 17.01.2017, № 2501001 від 25.01.2017, № 3101004 від 31.01.2017, № 0202024 від 02.02.2017, № 0802011 від 08.02.2017, № 1702018 від 17.02.2017, № 2102002 від 21.02.2017, № 2102003 від 21.02.2017, № 2802002 від 28.02.2017, № 0903014 від 09.03.2017. № 1603017 від 16.03.2017 здійснювалась у позадоговірному порядку, оскільки в них не міститься посилань на вказаний Договір поставки № 010117/1 від 01.01.2017.

З цих підстав, господарський суд в оскаржуваному рішенні дійшов висновку, що вказані видаткові накладні є належним первинним обліковим документом, що фіксує факт здійснення господарської операції у відповідності до ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", однак є самостійною підставою виникнення правовідносин між сторонами.

Колегія суддів вважає вказані висновки суду першої інстанції помилковими з таких підстав.

Як зазначає позивач та не заперечує відповідач, до 31.12.2016 року між сторонами існував Договір поставки №050913/3 від 05.09.2013 року, а з 01.01.2017 року між сторонами діяв лише один Договір поставки № 010117/1 від 01.01.2017 року.

Матеріали справи свідчать про те, що всі оплати відповідачем здійснювалися саме за Договором поставки № 010117/1, що підтверджується реєстром надходжень грошових коштів на рахунок ТОВ «Торговий Дім «ПК Індустрія» у ПАТ «Мегабанк», де в кожній графі «призначення платежу» зазначено «оплата за матеріали зг.дог.№010117/1 від 01.01.2017 р.» (т.1 а.с.46).

Окремо слід наголосити, що після звернення позивача до суду з цим позовом, відповідач протягом проведення підготовчого провадження у суді першої інстанції повністю сплатив суму заборгованості у розмірі 197205,44 грн. саме за Договором поставки № 010117/1 від 01.01.2017, що підтверджується наданими платіжними дорученнями № 44 від 20.08.2018 на суму 30000,00 грн. та № 71 від 22.08.2018 на суму 167205,44 грн., в яких у графі «призначення платежу» також зазначено «оплата за матеріали зг.дог.№010117/1 від 01.01.2017 р.» (т.1 а.с.176,177).

Помилкове посилання у деяких довіреностях на Договір № 050913/3 від 05.09.2013 не спростовує права надання уповноваженим особам повноважень на отримання товару від позивача, оскільки з довідки позивача, яку не було спростовано відповідачем, вбачається, що у спірний період між сторонами існував лише один Договір поставки № 010117/1 від 01.01.2017 року.

Надані до матеріалів справи докази, а саме: Договір поставки №010117/1 від 01.01.2017 року; видаткові та товарно-транспортні накладні; реєстр надходжень грошових коштів на рахунок позивача від відповідача; довідка ТОВ «Торговий Дім «ПК Індустрія» за вих. № 0911002 від 09.11.2018 року та платіжні доручення № 44 від 20.08.2018 на суму 30000,00 грн. та № 71 від 22.08.2018 на суму 167205,44 грн., у своїй сукупності свідчать про те, що позивачем товар поставлявся виключно за Договором №010117/1 від 01.01.2017 року, так само, як і відповідач повністю сплатив всю основну суму заборгованості саме за цим Договором, без зазначення оплати позадоговірних поставок.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку про те, що позивачем заявлені до стягнення суми заборгованості саме за Договором №010117/1 від 01.01.2017 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, матеріалами справи підтверджено, що позивач належним чином виконував умови Договору поставки № 010117/1 від 01.01.2017 та поставив з 10.01.2017 по 03.07.2018 окремими партіями відповідачеві товар на загальну суму 664517,29 грн.

Проте, відповідач в порушення норм чинного законодавства України та умов Договору поставки № 010117/1 від 01.01.2017, здійснив оплату товару з порушенням п. 4.1. Договору, а саме: на час звернення до суду з цим позовом було сплачено основної заборгованості на суду 476971,92 грн.; протягом проведення підготовчого провадження у суді першої інстанції сплачено залишок суми у розмірі 197205,44 грн.

З цих підстав, враховуючи приписи ст. 612 ЦК України, відповідач прострочив виконання грошового зобов'язання саме за Договором поставки № 010117/1 від 01.01.2017.

Згідно із ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Згідно із ч. 1 та ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Положеннями ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно ч. 6 ст. 231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно з положеннями ст.ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочення платежу пеню, в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п. 7.2. договору поставки, за невиконання або неналежне виконання договірних зобов'язань добросовісна сторона має право стягнення упущеної вигоди, пені (штрафної неустойки) у розмірі 0,1% від суми невиконаних зобов'язань, за кожен день прострочення виконання зобов'язань. За прострочення зобов'язань понад 60 днів винна сторона сплачує добросовісній стороні додатково штраф у розмірі 10% від суми невиконаного в строк зобов'язання.

Приймаючи до уваги, що вся поставка та оплата товару здійснювалась в рамках Договору поставки № 010117/1 від 01.01.2017, колегія суддів вважає, що господарським судом неправомірно задоволено позовні вимоги щодо стягнення пені та штрафних санкцій частково у сумі: 25611,06 грн. - пені та 27374,06 грн. - штрафу.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок з урахуванням встановленої дати настання строку виконання зобов'язання з оплати по кожній з видаткових накладних та, відповідно, виникнення моменту прострочення оплати (з наступного дня після настання строку оплати) вартості поставленого товару, з урахуванням оплат із зарахуванням їх в порядку черговості виникнення заборгованості, колегія суддів визнає вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 41342,35 грн. пені та 46251,80 грн. штрафу за неналежне виконання умов Договору поставки № 010117/1 від 01.01.2017 обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Стосовно заявлених до стягнення 12110,42 грн. 3% річних та 43531,50 грн. інфляційних втрат колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи приписи ст. 549, ч.2 ст. 625 ЦК України правовими наслідками порушення грошового зобов'язання, тобто зобов'язання сплатити гроші, є обов'язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Основною метою визначення інфляційних втрат є встановлення розміру компенсації, яку боржник зобов'язаний в порядку ст. 625 ЦК України сплатити кредитору для усунення наслідків знецінення грошових коштів, що не були вчасно повернуті внаслідок порушення грошового зобов'язання.

Аналогічно, господарським судом безпідставно частково відмовлено у задоволенні 3% річних та інфляційних втрат за Договором поставки №010117/1 від 01.01.2017 без врахування строків, передбачених п.4.1 Договору.

Враховуючи, що відповідачем прострочено оплату товару саме за Договором поставки № 010117/1 від 01.01.2017, перевіривши наданий позивачем розрахунок з використанням ІПС "ЛІГА" окремо по поставці кожної партії товару, з урахуванням встановленої дати настання строку виконання зобов'язання з оплати по кожній з видаткових накладних та, відповідно, виникнення моменту прострочення оплати вартості поставленого товару, з урахуванням оплат із зарахуванням їх в порядку черговості виникнення заборгованості, колегія суддів вважає, що позовні вимоги в частині 12110,42 грн - 3% річних та 43531,50 грн - іфляційних збитків підлягають задоволенню у повному обсязі.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Господарського суду Харківської області від 14 листопада 2018 року в частині відмови у стягненні з відповідача пені у розмірі 15731,29 грн., штрафу у розмірі 18877,74 грн., 3% річних у розмірі 9349,31 грн. та інфляційних втрат у розмірі 32986,20 грн. з прийняттям в цій частині нового рішення про задоволення позову.

Розглянувши заяву позивача щодо відшкодування витрат на правничу допомогу за підготовку апеляційної скарги, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Статтею 123 ГПК України (в редакції, чинній з 15.12.2017) встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

За ч. ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України (в редакції, чинній з 15.12.2017) витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 126 ГПК України).

Надання Адвокатським бюро «Матвєєвої Л.В. «Альфа-Омега» позивачу адвокатських послуг щодо розгляду справи у суді апеляційної інстанції підтверджують надані до матеріалів справи докази, а саме: копія рахунку на оплату № 1 від 12 грудня 2018 року, копія додаткової угоди №1 до Договору про надання правової (правничої) допомоги № 1 від 08.08.2018 року, копія Акту здавання-прийому наданої правничої (правової) допомоги від 17.12.2018, копія платіжного доручення від 17.12.2018 про сплату 6000, 00 грн. за підготовку та складання апеляційної скарги по справі № 922/2311/18 .

Враховуючи вказане, колегія суддів дійшла висновку про те, що відповідачем згідно з вимогами ст. 74 ГПК України було доведено надання йому Адвокатським бюро «Матвєєвої Л.В. «Альфа-Омега» правничих послуг у суді апеляційної інстанції на суму 6000,00 грн.

За таких обставин, відповідно до ст.126 ГПК у зв'язку із задоволенням апеляційної скарги, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 6000,00 грн. судових витрати на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції.

Щодо витрат позивача на правничу допомогу за розгляд справи у судів першої інстанції, колегія суддів погоджується з висновком суду щодо компенсації витрат позивачу на правничу допомогу в сумі 10500,00 грн.

Згідно зі ст. 129 ГПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Приймаючи до уваги, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, судовий збір за подачу апеляційної скарги підлягає стягненню з відповідача у розмірі 3222,81 грн., сплачених позивачем по платіжному дорученню № 1506 від 17.12.2018.

Що стосується судового збору, сплаченого до суду першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Як вбачається з платіжного доручення № 868 від 14.08.2018 позивачем при подачі позову було сплачено судовий збір у розмір 5106,62 грн.

У зв'язку з тим, що позивач зменшував позовні вимоги, судовий збір, виходячи з кінцевих позовних вимог - 143236,07 грн., повинен дорівнювати 1,5% від ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 2148,54 грн.

Враховуючи, що зайво сплачений позивачем судовий збір в сумі 2958,08 грн., був повернутий йому ухвалою господарського суду Харківської області від 04.12.2018, господарський суд, задовольняючи позовні вимоги частково, оскаржуваним рішенням стягнув з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 994,37 грн. Апеляційним судом позовні вимоги у даній справі задоволено у повному обсязі, відповідно до ст. 129 ГПК України відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача підлягає ще 1154,17 грн. судового збору по першій інстанції.

Керуючись ст.ст. 126, 129, 233, 240, п. 2 ч. 1 ст. 275, п.3 ч. 1 ст. 277, ст.ст. 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "ПК Індустрія" на рішення Господарського суду Харківської області від 14 листопада 2018 року у справі № 922/2311/18 задовольнити.

Рішення Господарського суду Харківської області від 14 листопада 2018 року у справі № 922/2311/18 скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Спеціалізований "Проектно будівельний монтажний поїзд - 753" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "ПК Індустрія" пені у розмірі 15731,29 грн., штрафу у розмірі 18877,74 грн., 3% річних у розмірі 9349,31 грн. та інфляційних втрат у розмірі 32986,20 грн. та прийняти в цій частині нове рішення, яким позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Спеціалізований "Проектно будівельний монтажний поїзд - 753" (61052, Харківська обл., м. Харків, вул. Благовіщенська, буд. 24; ідент.код 36000108) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "ПК Індустрія" (61052, Харківська обл., м. Харків, пров. Сімферопольський, буд. 6, літ. "Д-1"; ідент.код 38773958) пеню у розмірі 15731,29 грн., штраф у розмірі 18877,74 грн., 3% річних у розмірі 9349,31 грн., інфляційні втрати у розмірі 32986,20 грн. та 1154,17 грн. судового збору за розгляд справи у суді першої інстанції.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Спеціалізований "Проектно будівельний монтажний поїзд - 753" (61052, Харківська обл., м. Харків, вул. Благовіщенська, буд. 24; ідент.код 36000108) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "ПК Індустрія" (61052, Харківська обл., м. Харків, пров. Сімферопольський, буд. 6, літ. "Д-1"; ідент.код 38773958) 3222,81 грн. судового збору за розгляд справи у суді апеляційної інстанції та 6000,00 грн. судових витрати на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції.

Доручити господарському суду Харківської області видати відповідні накази.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в порядку ч. 1 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 18.02.2019.

Головуючий суддя Пелипенко Н.М.

Суддя Барбашова С.В.

Суддя Медуниця О.Є.