СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" лютого 2019 р. Справа № 922/1874/18

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Плахов О.В., суддя Геза Т.Д., суддя Бородіна Л.І.

при секретарі Міракові Г.А.,

за участю представників:

від позивача ОСОБА_1 на підставі довіреності від 03.04.2018р.;

від відповідача не зявився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Астан", м.Харків, (вх.№20 Х/2) на рішення господарського суду Харківської області від 27.11.2018р. у справі №922/1874/18 (суддя Кухар Н.М., ухвалене в м.Харків о 12:56год., дата складення повного тексту 03.12.2018р.)

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-торгівельна фірма "Фармаком", м.Харків,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Астан", м.Харків,

про стягнення 17815,00грн.

ВСТАНОВИЛА:

10.07.2018р. Товариство з обмеженою відповідальністю виробничо-торгівельна фірма "Фармаком" звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Астан" про стягнення заборгованості за договором поставки №01/03/12-Я-4 від 01.03.2012р. в розмірі 17815,00грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що відповідачем в порушення умов пункту 5.1. Протоколу розбіжностей до договору поставки №01/03/12-Я-4 від 01.03.2012р. не було здійснено оплату за поставлений товар.

Рішенням господарського суду Харківської області від 27.11.2018р. у справі №922/1874/18 позовні вимоги задоволено повністю; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Астан" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-торгівельна фірма "Фармаком" 17815,00грн. заборгованості; 1762,00 грн. витрат зі сплати судового збору.

Відповідні висновки місцевого господарського суду з посиланням на положення статей 525, 526, 530, 610, 612, 692, 712 Цивільного кодексу України, статі 193 Господарського кодексу України мотивовані тим, що наявними в матеріалах справи доказами підтверджується неналежне виконання відповідачем умов укладеного між сторонами договору поставки №01/03/12-Я-4 від 01.03.2012р., а отже наявні правові підстави для задоволення позовних вимог.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Астан" з рішенням господарського суду першої інстанції не погодилось та звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 27.11.2018р. у справі №922/1874/18 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову повністю.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на те, що при ухваленні оскаржуваного рішення місцевий господарський суд дійшов до передчасного висновку щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог. Зокрема, з тих підстав, що господарським судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не було надано вмотивованої оцінки тим обставинам, що згідно з пунктами 1.2, 2.1 договору поставка товару здійснюється постачальником на підставі зробленої заявки покупця. Сторони погоджують асортимент та якість товару шляхом надіслання покупцем заявки постачальнику, складеної на підставі специфікації, проте, відповідні заявки та специфікації в матеріалах справи відсутні, позивач здійснював поставку товару за власною ініціативою та без відома керівництва ТОВ "Астан", що свідчить про відсутність правових підстав для стягнення заявленої суми та відповідно задоволення позовних вимог.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 08.01.2019р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Астан" на рішення господарського суду Харківської області від 05.11.2018р. у справі №922/2178/18; встановлено позивачу у справі строк до 28.01.2019р. для подання відзиву на апеляційну скаргу з доказами його надсилання та призначено справу до розгляду на 07.02.2019р.

31.01.2019р. позивачем подано до апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу (вх.№1055), в якому просить суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Астан", рішення господарського суду Харківської області від 27.11.2018р. у справі №922/1874/18 залишити без змін.

У звязку із неможливістю проведення судового засідання 07.02.2018року із знаходженням судді-доповідача ОСОБА_2 на лікарняному, та відсутністю підстав для здійснення повторного автоматизованого розподілу даної справи, визначених частиною 9 статті 32 Господарського процесуального кодексу України, сторін, що звилися було повідомлено про розгляд справи 25.02.2019р.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Східного апеляційного господарського суду від 13.02.2019р. у звязку із відпусткою судді Шутенко І.А., для розгляду справи №922/1874/18 сформовано колегією суддів у складі: головуючий суддя Плахов О.В., суддя Бородіна Л.І., суддя Геза Т.Д.

Ухвалою-повідомленням Східного апеляційного господарського суду від 14.02.2019р. в порядку статті 120 Господарського процесуального кодексу України учасників справи було повідомлено про призначення справи до розгляду на 25.02.2019р.

У судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду 25.02.2019р. представник позивача заперечив проти вимог апеляційної скарги, просив відмовити в її задоволенні, рішення господарського суду Харківської області від 05.11.2018р. у справі №922/2178/18 залишити без змін.

Враховуючи, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи по суті, що представник апелянта був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, колегія суддів вважає за можливе розглянути скаргу в даному судовому засіданні.

Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи апелянта, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як вірно встановленого господарським судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 01.03.2012р. між Товариством з обмеженою відповідальністю виробничо-торгівельною фірмою "Фармаком" (надалі - продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Астан" (надалі - покупець) було укладено договір поставки №01/03/12-Я-4 (надалі договір т.1 а.с.11-14), відповідно до умов якого постачальник, зобов'язався поставляти та передавати у власність відповідача, як покупця, визначений цим договором товар, а покупець зобов'язався приймати цей товар та своєчасно здійснювати його оплату (пункт 1.1. договору).

Згідно з пунктами 2.1. та 2.2 договору, поставка за цим договором здійснюється постачальником на підставі зробленої заявки покупця (направленої по факсу чи електронною поштою) протягом 5 (пяти) календарних днів з моменту її отримання. Постачальник має право на дострокову поставку товару.

Сторони погоджують асортимент, кількість товару шляхом надіслання покупцем заявки постачальнику, складеної на підставі специфікації. Асортимент та кількість партії товару, що поставляється, сторони вказують у видатково-прибуткових накладних, які є невід'ємною частиною договору.

Пунктом 4.2 договору сторони узгодили, що ціна товару, яка входить у партію товару, підтверджується у заявці покупця та вказується у видатково-прибуткових накладних. Зміна ціни товару після його поставки покупцю не допускається.

Сума договору складається з суми вартості партій товарів, поставлених постачальником протягом строку дії цього договору (пункт 4.3 договору).

Відповідно до пункту 5.1. договору, оплата за кожну поставлену партію товару здійснюється шляхом готівкового або безготівкового розрахунку по мірі реалізації поставленого товару кожні 14 (чотирнадцять) календарних днів з моменту поставки товару на склад покупця.

Оплата здійснюється шляхом переказу покупцем грошових коштів на поточний рахунок постачальника, що визначений в цьому договорі або внесення грошових коштів у касу постачальника (пункт 5.2. договору).

Згідно з пунктом 5.3 договору, оплата здійснюється покупцем на підставі цього договору та накладної, за якою передавався товар, рахунку. При здійсненні платежу покупець обов'язково повинен вказувати у платіжному дорученні номер та дату видатково - прибуткової накладної (товарно-транспортної накладної), або номер та дату рахунку.

Відповідно до пунктів 10.1. та 10.2. договору, цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами і його скріплення печатками сторін та діє на протязі одного року. Договір автоматично пролонгується на той самий термін, якщо жодна зі сторін за 30 днів до закінчення дії договору письмово не заявить про бажання розірвати його.

В подальшому сторонами було укладено додаткову угоду №1 до договору №01/03/12-Я-4 від 01.03.2012р., відповідно до умов якої сторони погодили пролонгувати дію вказаного договору строком до 31.12.2017р. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов цього договору за один місяць до закінчення строку дії договору, він вважається продовженим на такий самий строк і на тих самих умовах, які передбачені договором.

З матеріалів справи вбачається, що позивач належним чином виконав свої зобов'язання за договором та поставив відповідачу товар на загальну суму 17815,00грн., що підтверджується наявними у справі копіями видаткових накладних, які підписані представниками обох сторін та скріплені їх печатками (т.1 а.с.25-39).

У звязку із тим, що відповідач за поставлений товар не розрахувався, 02.03.2018р. з метою досудового врегулювання спору позивачем на адресу відповідача було направлено претензією (за вих.№133) про сплату заборгованості в сумі 17815,00грн., яка була залишена відповідачем без реагування (т.1 а.с.21-24).

Оскільки грошові кошти за поставлений товар в добровільному порядку відповідачем сплачені не були, 10.07.2018р. Товариство з обмеженою відповідальністю виробничо-торгівельна фірма "Фармаком" звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Астан" про стягнення заборгованості за договором поставки №01/03/12-Я-4 від 01.03.2012р. в розмірі 17815,00грн. (т.1 а.с.4-40).

Рішенням господарського суду Харківської області від 27.11.2018р. позов задоволено повністю, з підстав викладених вище (т.1 а.с.83-86).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, судова колегія зазначає, що відповідно до пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України однією із підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договір, який в силу вимог частини 1 статті 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до статей 627, 628, 629 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, зміст договору складається з умов, які визначаються на розсуд та за погодженням сторін, та умов, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства, договір укладений (підписаний сторонами) є обов'язковим для виконання кожної із сторін.

Частинами 1 та 2 статті 692 Цивільного кодексу України встановлено, що покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або законодавством не встановлений інший строк оплати товару.

Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до чинного законодавства права і обов'язки сторін, які виникають за результатами здійснення господарської операції оформлюються первинними документами відповідно до вимог Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність".

За змістом статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Кожною стороною (підприємством), що брала участь у здійсненні господарської операції, мають бути отримані первинні документи для записів у регістрах бухгалтерського обліку, інформація в яких ідентично засвідчує зміст господарської операції. Первинні документи складаються на бланках типових форм, затверджених Міністерством статистики України, а також на бланках спеціалізованих форм, затверджених міністерствами і відомствами України.

Згідно зі статтею 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

За змістом пункту 2.4. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. №88 (надалі - Положенян), первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.

Підпунктом 2.5 пункту 2 Положення передбачено, що документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою.

Тобто, письмовими свідоцтвами, що фіксують та підтверджують господарські операції, є первинні документи, які для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати як обов'язкові реквізити, так і додаткові реквізити в залежності від характеру операції, зокрема підставу для здійснення господарських операцій, дані про документ, що засвідчує особу -одержувача, номер документу, ідентифікаційний код підприємства тощо.

Таким чином, для надання первинним документам доказової сили при розгляді справ у суді необхідні повні дані про конкретні господарські операції, що здійснюються за конкретним договором, укладеним між сторонами.

Як було зазначено вище, пунктом 2.2 договору сторони погодили, що асортимент та кількість товару, що поставляється, сторони вказують у видатково - прибуткових накладних, які є невід'ємною частиною договору.

Надані позивачем в підтвердження позовних вимог видаткові накладні оформлені відповідно до вимог Закону України "Про бухгалтерський та фінансову звітність в Україні" та Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, зокрема, містять посилання на договір №01/03/12-Я-4 від 01.03.2012р., печатки відповідача та підпис особи, яка отримала товар.

Вказані видаткові накладні, надані в обґрунтування вимог про стягнення заборгованості, є первинними документами у розумінні статті 9 Закону та є підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій.

Колегія суддів вважає, що підписи представників відповідача, скріплені відповідними штампами на доданих в обґрунтування позовних вимог видаткових накладних, за своєю правовою природою є документальним оформленням юридичного факту приймання-передачі товару, з чого виникає обов'язок відповідача оплатити його вартість.

Разом з тим, в обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на те, що господарським судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не було надано вмотивованої оцінки тим обставинам, що згідно з пунктами 1.2, 2.1 договору поставка товару здійснюється постачальником на підставі зробленої заявки покупця. Сторони погоджують асортимент та якість товару шляхом надіслання покупцем заявки постачальнику, складеної на підставі специфікації.

Проте, відповідні заявки та специфікації відсутні, позивач здійснював поставку товару за власною ініціативою та без відома керівництва ТОВ "Астан", що свідчить про відсутність правових підстав для стягнення заявленої суми та відповідно задоволення позовних вимог.

Судова колегія зазначає, що статтею 266 Господарського кодексу України передбачено, що загальна кількість товарів, що підлягають поставці, їх часткове співвідношення, асортимент, номенклатура за сортами, групами, підгрупами, видами, марками, типами, розмірами визначаються специфікацією за згодою сторін, якщо інше не передбачено законом.

Вказане встановлює правило, відповідно до якого сторони на власний розсуд визначають у специфікації загальну кількість товарів, що підлягають поставці, їх часткове співвідношення (асортимент, сортамент, номенклатура) за сортами, групами, підгрупами, видами, марками, типами, розмірами, якщо спеціальними законами не передбачено інше.

Специфікація - документ, що додається до тексту договору поставки і є його невід'ємною частиною. Зміст специфікації складається з даних, що характеризують предмет постачання, а в деяких випадках - ціну, строки поставки та інші умови.

Відповідно до пункту 11.7 договору, при підписанні даного договору постачальник надає покупцю копії документів, засвідчені своєю печаткою, зокрема, специфікацію на товар, завіреною печаткою.

Отже, специфікація на товар згідно з умовами договору наявна у покупця.

Матеріали справи не містять заявок покупця, складених на підставі специфікації, однак це не спростовує факт поставки товару за спірними накладними, оскільки за умовами пункту 2.2 договору асортимент, кількість партії товару, що поставляється, сторони вказують у видатково - прибуткових накладних, які є невід'ємною частиною договору.

Відповідач, заперечуючи проти факту здійснення поставок, не надав суду будь-яких доказів неотримання товару, визначеного в спірних накладних, доказів реагування у передбаченому законом порядку з приводу фальсифікації накладних, незаконного використання його печатки, незаконного отримання товару від імені відповідача сторонніми особами тощо.

Враховуючи вищевикладене, з урахуванням умов укладеного між сторонами договору, підписання відповідачем видаткових накладних, які є первинними обліковими документами у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", зміст яких із зазначенням кінцевої дати для оплати товару фіксує факт здійснення господарських операцій, є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Отже, за наведених обставин, колегія суддів дійшла висновку, що надані до позовної заяви видаткові накладні, за якими було поставлено товар згідно з договором поставки №01/03/12-Я-4 від 01.03.2012р. на суму 17815,00грн., є такими, що підлягають оплаті відповідачем.

Відповідач не довів суду апеляційної інстанції той факт, що у нього відсутнє зобов'язання перед позивачем стосовно сплати вартості отриманого товару у спірний період по договору у розмірі 17815,00грн., в ході розгляду справи відповідач не надав суду жодних доказів, які б спростовували розмір заявленої до стягнення заборгованості, як і не надав контррозрахунку заборгованості.

Застосовуючи відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення від 07.07.1989 Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v.Spain).

Перевіривши фактичні обставини справи на предмет правильності їх юридичної оцінки судом першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про правомірність задоволення позовних вимог, оскільки заперечення відповідача у даній справі, що викладені в апеляційній скарзі, носять формальний характер, є необґрунтованими, не підтвердженими жодними доказами, а тому колегією суддів відхиляються, адже за даних обставин дають підстави вважати їх спрямованими на свідоме невиправдане затягування судового процесу, оскільки порушують права позивача на отримання належних йому грошових коштів.

Відповідно до статті 76 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести суду ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення господарського суду Харківської області від 27.11.2018р. у справі №922/1874/18 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд апеляційної інстанції керуючись положеннями статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладає витрати за подання апеляційної скарги на апелянта.

Керуючись ст.ст. 254, 269, 270, 273, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, ст. 282 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Астан" залишити без задоволення .

Рішення господарського суду Харківської області від 27.11.2018р. у справі №922/1874/18 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 26 лютого 2019р.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення та не підлягає оскарженню.

Головуючий суддя О.В. Плахов

Суддя Т.Д. Геза

Суддя Л.І. Бородіна