ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" лютого 2019 р. Справа№ 910/7605/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Пашкіної С.А.

ОСОБА_1

при секретарі судового засідання Мовчан А.Б.,

за участю представників:

від позивача представник не прибув;

від відповідача - представник не прибув,

розглянувши апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду міста Києва від 05.09.2018 у справі №910/7605/18 (суддя Баранов Д.О., повний текст складено 05.09.2018) за позовом публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Національного університету біоресурсів і природокористування України в особі Відокремленого підрозділу Національного університету біоресурсів і природокористування України "Немішаївський агротехнічний коледж" про стягнення 29 730, 64 грн.

ВСТАНОВИВ наступне.

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом Національного університету біоресурсів і природокористування України в особі Відокремленого підрозділу Національного університету біоресурсів і природокористування України "Немішаївський агротехнічний коледж" про стягнення пені сумі 13 866 грн. 32 коп., 3 % річних в сумі 2 138 грн. 93 коп. та інфляційних втрат в сумі 13 725 грн. 39 коп.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на неналежне виконання відповідачем своїх зобовязань з оплати отриманого природного газу.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 05.09.2018 у справі №910/7605/18 позов задоволено частково; вирішено стягнути з відповідача на користь позивача пеню в сумі 13 866 грн. 32 коп., 3 % річних в сумі 2 138 грн. 93 коп. та інфляційні втрати в сумі 13 354 грн. 59 коп.

При задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з доведеності позивачем факту порушення відповідачем договірних зобов'язань в частині оплати отриманого природного газу.

Задовольняючи частково вимогу позивача про стягнення інфляційних втрат, суд першої інстанції вказав, що позивачем було допущено помилку в їх нарахуванні.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 05.09.2018 у справі №910/7605/18 скасувати в частині відмови у задоволенні вимоги про стягнення інфляційних в сумі 370, 80 грн.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає про те, що розрахунок інфляційних втрат ним було здійснено у відповідності до рекомендацій, викладених у листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р.

Сторони не скористалися правом на участь своїх представників в судовому засіданні, хоча про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення.

Будь - яких заяв, клопотань щодо неможливості бути присутніми у даному судовому засіданні від сторін до суду не надійшло.

Слід також зазначити, що явка представників сторін не визнавалася обовязковою, певних пояснень суд не витребував.

Враховуючи належне повідомлення сторін, а також з урахуванням того, що неявка їх представників в судове засідання не перешкоджає розгляду апеляційної скарги, вона розглянута судом у даному судовому засіданні по суті з винесенням постанови.

Згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у Главі 1 Розділу ІV.

Частинами 1 та 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду - зміні в частині присудженої до стягнення суми інфляційних втрат, з наступних підстав.

Між публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (продавець) та Відокремленим підрозділом Національного університету біоресурсів і природокористування України "Немішаївський агротехнічний коледж" (покупець) 28.02.2014 було укладено договір купівлі - продажу природного газу №2372/14-БО-17 за умовами якого продавець зобовязується передати у власність покупцю у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобовязується прийняти та оплатити цей природний газ, на умовах цього договору.

Пунктом 2.1. договору встановлено, що продавець передає покупцеві з 01 лютого 2014 року по 28 лютого 2014 газ обсягом до 54 тис. куб. м. (пятдесят чотири тисячі куб. м.).

Згідно п. 5.1. ціна (граничний рівень ціни) на газ і тарифи на його транспортування установлюється НКРЕ.

Ціна за 1 000 куб.м. природного газу становить 2 448,00 грн. без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердження тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу, крім того:

- збір у вигляді цільової надбавки до затвердження тарифу на природний газ 2%;

- податок на додану вартість за ставкою 20 % ;

Крім того, тариф на транспортування природного газу магістральними та розподільними трубопроводами 287,00 грн., крім того ПДВ 20 % 57, 40 грн., всього з ПДВ 344, 40 грн. (триста сорок чотири грн. 40 коп.).

До сплати за 1 000 куб.м. природного газу 2 783, 96, крім того ПДВ 20% - 556,79 грн., всього з ПДВ 3 340, 75 грн. (три тисячі триста сорок гривень 75 коп.) (п. 5.2. договору).

Загальна вартість цього договору на дату його укладання становить 150 333, 75 грн., крім того ПДВ 30 066, 75 грн., разом з ПДВ 180 400, 50 грн. (сто вісімдесят тисяч чотириста гривень. 50 коп.) (п. 5.5. договору).

Газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями. (п. 1.2. договору).

Пунктом 6.1. договору встановлено, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Згідно з п. 6.2. договору при невиконанні покупцем вимог, передбачених у п. 6.1. цього договору, продавець має право обмежити передачу газу покупцеві або припинити передачу газу до повного погашення заборгованості за переданий газ по цьому договору.

Відповідно до п. 7.1. договору за невиконання або неналежне виконання договірних зобовязань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених чинним законодавством України, а також цим договором.

Пунктом 7.2. договору встановлено, що у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1. цього договору продавець має право не здійснювати поставку газу покупцю або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання покупцем п. 6.1. цього договору він зобовязується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період за, який сплачується пеня від суми прострочення платежу за кожний день прострочення платежу.

На виконання умов вказаного договору позивач передав, а відповідач прийняв природний газ на суму 179 682, 35 грн. у лютому місяці 2014 року, обємом 53, 785 тис. куб.м., що підтверджується наявним в матеріалах справи актом приймання-передачі природного газу від 28.02.2014.

У зв'язку з тим, що зобов'язання з оплати природного газу здійснювалося відповідачем з порушенням встановлених договором строків, позивачем нараховано покупцю пеню в розмірі 13 866, 32 грн., 3% річних в розмірі 2 138, 93 грн. та інфляційні втрати у сумі 13 725, 39 грн.

З вимогою про стягнення зазначених сум позивач звернувся з даним позовом до суду.

Як вже було зазначено, судом першої інстанції вимоги про стягнення пені та 3% річних задоволено в повному обсязі, а інфляційні - частково.

Колегія суддів не погоджується із частковим задоволенням вимоги про стягнення інфляційних втрат, з огляду на наступне.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення прав та обовязків, є, зокрема, договори та інші правочини.

У відповідності до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини 2 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно зі статтею 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідачем зобовязання з оплати природного газу виконувались неналежним чином, тобто з порушенням строків, встановлених договором.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Положеннями ст. 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно п. 7.2 договору у разі невиконання покупцем умов п. 6.1 договору він зобовязується сплатити продавцю крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачена вказаною статтею сплата суми боргу за грошовим зобовязанням з урахуванням встановленого індексу інфляції, а так само трьох процентів річних від простроченої суми, здійснюється незалежно від наявності відповідного положення в договорі.

З урахуванням того, що відповідач прострочив виконання грошового зобовязання за договором, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення вимог про стягнення з відповідача на користь позивача пені в сумі 13 866, 32 грн. та 3 % річних в сумі 2 138, 93 грн., розрахунок яких перевірений судом та не суперечить чинному законодавству.

Стосовно часткового задоволення вимоги про стягнення інфляційних втрат, слід зазначити наступне.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань).

Як вбачається із розрахунку позивача (а.с.25) нарахування інфляційних втрат ним проводилось не лише на суму основної заборгованості, оплата якої була прострочена відповідачем, а й на суму основного боргу збільшену на індекс інфляції попереднього місяця.

Так, до суми основного боргу у розмірі 147 377, 16 грн. позивачем було додано 5 063, 11 грн. інфляційних втрат, нарахованих за попередній період прострочення (з 01.04.2014 по 30.04.2014) та на отриману у сукупності суму (14 377, 16 грн. + 5 063, 11 грн. = 152 440,27 грн.) було нараховано інфляційні за період прострочення з 01.05.2014 по 31.07.2014.

В свою чергу, на суму боргу у розмірі 67 917,37 грн. позивачем було додано 5 063, 11 грн. та 8 014,32 грн. інфляційних втрат, нарахованих за попередні періоди прострочення (з 01.04.2014 по 30.04.2014 та з 01.05.2014 по 31.07.2014) та на отриману у сукупності суму (67 917,37 грн. + 5 063, 11 грн. + 8 014,32 грн. = 80 994,80 грн.) було нараховано інфляційні за період прострочення з 01.08.2014 по 31.08.2014.

Таким чином, позивач здійснював нарахування інфляційних на суму основного боргу з урахуванням інфляційних, що були ним нараховані за попередні періоди прострочення.

Колегія суддів вважає, що вказаний розрахунок позивача відповідає порядку визначення індексів інфляції, визначеному у Інформаційному листі Вищого господарського суду України від 17.07.2012 №01-06/928/2012 Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права та листі Верховного Суду України Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ від 03.04.1997 N 62-97р.

Так, інфляційні втрати не є штрафними санкціями, а входять до складу грошового зобов'язання, відповідно, нарахування інфляційних втрат за наступний період обґрунтовано здійснено позивачем з урахуванням збільшення суми боргу на індекс інфляції попереднього місяця.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 17.07.2018 у справі № 904/10242/17.

Таким чином, місцевий господарський суд дійшов невірного висновку щодо часткового задоволення вимоги позивача про стягнення інфляційних втрат, а тому оскаржуване рішення підлягає зміні в наведеній частині.

Стосовно доводів відповідача про пропуск позивачем строку позовної давності за заявленими вимогами, слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 259 Цивільного кодексу України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Пунктом 9.3. договору встановлено, що строк у межах якого сторони можуть звертатися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені , відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 5 (пять) років.

З огляду на викладене вище, сторони укладаючи договір, погодили збільшення строку позовної давності.

Початок перебігу позовної давності визначається за правилами статті 261 Цивільного кодексу України.

У зобов'язальних правовідносинах, в яких визначено строк виконання зобов'язання, перебіг позовної давності починається з дня, наступного за останнім днем, у який відповідне зобов'язання мало бути виконане (п.4.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів).

Пунктом 6.1. договору встановлено, що остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Позивачем здійснено нарахування пені, 3%річних та інфляційних за прострочені зобовязання лютого 2014 року.

Отже, відповідач свої зобовязання з оплати, отриманого у лютому 2014 року, природного газу повинен був виконати до 14.03.2014.

Відповідно з наступного дня, а саме з 15.03.2014 розпочалося прострочення відповідачем грошового зобовязання.

Відповідно пятирічний строк протягом якого позивач міг звернутися з вимогою про стягнення з відповідача пені та 3% річних, нарахованих 15.03.2014 спливає лише 15.03.2019.

Відповідно для кожного наступного дня (після 15.03.2014), у якій були нараховані пеня та 3% річних, строк позовної давності спливає у послідуючі відповідні дати.

Нарахування інфляційних втрат було здійснено позивачем починаючи з 01.04.2014.

Із наведеним позовом позивач звернувся згідно відбитку штампу органу поштового звязку на конверті (в якому до суду надійшла позовна заява) 11.06.2018, тобто без пропуску строку позовної давності щодо вимог про стягнення пені, 3% річних та інфляційних.

Таким чином, з урахуванням збільшеного строку позовної давності, позовні вимоги позивача предявлені в межах вказаного пятирічного строку.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого господарського суду, колегія суддів дійшла висновку про те, що господарським судом не було всебічно, повно та обєктивно розглянуто в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності, що призвело до невірних висновків в частині часткового задоволення вимоги про стягнення інфляційних втрат.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, змінити рішення.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду - зміні в частині присудженої до стягнення суми інфляційних втрат. В решті рішення залишається без змін.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 240, 269, 275, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду міста Києва від 05.09.2018 у справі №910/7605/18 задовольнити повністю.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 05.09.2018 у справі №910/7605/18 змінити в частині присудженої до стягнення суми інфляційних втрат. В решті рішення залишити без змін.

3. Викласти резолютивну частину рішення в наступній редакції:

« 1. Позов публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Національного університету біоресурсів і природокористування України в особі Відокремленого підрозділу Національного університету біоресурсів і природокористування України "Немішаївський агротехнічний коледж" про стягнення 29 730, 64 грн. задовольнити повністю.

2. Стягнути з Національного університету біоресурсів і природокористування України (03041, м. Київ, вул. Героїв Оборони, буд. 15; ідентифікаційний код 00493706) в особі Відокремленого підрозділу Національного університету біоресурсів і природокористування України "Немішаївський агротехнічний коледж" (07854, Київська обл., смт. Немішаєве, вул. Технікумівська, 4; ідентифікаційний код 33295412) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6; ідентифікаційний код 20077720) пеню в сумі 13 866 грн. 32 коп., 3 % річних в сумі 2 138 грн. 93 коп., інфляційні втрати в сумі 13 725 грн. 39 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 762 грн.».

4. Стягнути з Національного університету біоресурсів і природокористування України (03041, м. Київ, вул. Героїв Оборони, буд. 15; ідентифікаційний код 00493706) в особі Відокремленого підрозділу Національного університету біоресурсів і природокористування України "Немішаївський агротехнічний коледж" (07854, Київська обл., смт. Немішаєве, вул. Технікумівська, 4; ідентифікаційний код 33295412) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6; ідентифікаційний код 20077720) 2 643 грн. судового збору за апеляційною скаргою.

5. Доручити Господарському суду міста Києва видати відповідні накази.

6. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено: 22.02.2019 року.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді С.А. Пашкіна

ОСОБА_1