ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.02.2019

Справа № 904/5614/18

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Український папір", м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Снек Експорт", м. Дніпро

про стягнення заборгованості у розмірі 25 421, 71 грн.

Суддя Ліпинський О.В.

Представники: справу розглянуто без повідомлення (виклику) учасників справи

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Український папір" (далі - Позивач) звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Снек Експорт" (далі - Відповідач) про стягнення заборгованості у розмірі 25 421,71 грн., з яких 19 256,91 грн. основного боргу, 2 101,27 грн. 3% річних, 4 063, 53 грн. інфляційних втрат.

Заявлені вимоги мотивовані порушенням Відповідачем умов договору №28/1 від 28.01.2015 в частині оплати за поставлений товар.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 17.12.2018 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників.

28.01.2019 року Позивач подав заяву про зменшення позовних вимог, в якій просить суд стягнути з Відповідача заборгованість в розмір 24 211 грн. 33 коп., з яких: 19 256 грн. 91 коп. основного боргу, 1 788 грн. 41 коп. 3% річних, 3166 грн. 01 коп. інфляційних втрат.

Відповідач у відзиві на позов проти заявлених вимог заперечував, просив в задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що відповідно до поданого у справу розрахунку, заборгованість за поставлений товар сплачена в повному обсязі.

Ухвалою від 30.01.2019 року суд призначив розгляд справи судовому засідання на 18.02.2019 року.

Представник Позивача, який брав участь в засіданні в режимі відео конференції, заявлені вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач явку повноважного представника у судове засідання не забезпечив.

18.02.2019 року судом без виходу до нарадчої кімнати, постановлено ухвалу про подальший розгляд справи в письмовому провадженні без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Враховуючи приписи ч. 4 ст. 240 ГПК України, у зв'язку з розглядом справи без повідомлення (виклику) учасників справи, рішення прийнято без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані докази, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

28.01.2015 року між Позивачем (Постачальником) та Відповідачем (Покупцем) укладено Договір поставки № 28/1 (надалі - Договір).

Згідно п. 1.1. Договору Постачальник зобов'язується в порядку та строки, встановлені Договором, передати Товар у власність Покупця, в певній кількості, відповідної якості і за погодженою ціною, а останній прийняти Товар і сплатити його на умовах, визначених в цьому Договорі.

Відповідно до п. 1.2. Договору кількість, найменування, асортимент, та ціна товару, що постачається зазначається в Специфікаціях (додаток №1), які є невід’ємною частиною договору), узгодженої сторонами та накладних на товар.

Ціна Товару встановлюється в Специфікаціях та накладних на Товар. Ціна Товару не може бути здійснена Постачальником в односторонньому порядку. Нова Ціна застосовується до поставок, здійснених після дати підписання Сторонами нової Специфікації. (п. 1.3. Договору).

Пунктом 1.4. Договору визначено, що загальна вартість Товару, що поставляється за даним Договором, визначається шляхом підсумовування вартості Товару, вказаної в усіх накладних на Товар, по яких Товар був переданий Постачальником Покупцеві впродовж терміну дії цього Договору, які є невід'ємною частиною цього Договору.

Згідно з п. 2.2. Договору оплата за даним Договором проводиться Покупцем на умовах відстрочення платежу, яке складає 7 (сім) банківських днів з моменту постачання Партії Товару, на підставі виставлених Постачальником Рахунків, за умови надання Постачальником усіх документів, передбачених цим Договором. Постачання Товару і відстрочення платежу не є комерційним кредитом.

Відповідно до п. 3.3. Договору Постачальник зобов'язаний здійснити постачання усієї кількості заявленого до постачання Товару, (партії Товару) впродовж 5 (п'ять) календарних днів з моменту узгодження Сторонами заявки на постачання Товару, якщо інший рядків постачання не вказаний в самій погодженій заявці або підписаній Сторонами Специфікації.

Звертаючись із даним позовом до суду, Позивач зазначає, що в 2017 році Відповідачеві було поставлено товар на загальну суму 367 375,39 грн.

Станом на 01.01.2017 року за Відповідачем залишився борг на загальну суму 190 546,49 грн.

На виконання умов договору Відповідачем частково було сплачено грошові кошти за отриманий товар на загальну суму 538 664,97 грн.

Таким чином, за підрахунками Позивача, станом на 07.12.2018 року заборгованість Відповідача з оплати за поставлений товар становить 19 256,91 грн., стягнення якої є предметом даного спору.

Зі змісту наданих у справу доказів убачається, що в 2017 році Позивачем, на виконання умов договору поставки № 28/1 від 28.01.2015 року було здійснено поставку товару на суму 367 375 грн. 39 коп. з ПДВ, що підтверджується видатковими накладними (Дн-00339 від 30.03.2017р. на суму 43 891,85 грн.; Кр-00191 від 15.05.2017р. на суму 43 109,28 грн.; Кр-00197від 17.05.2017р. на суму 21 554,64 грн.; Дн-00546 від 25.05.2017р. на суму 32 616,00 грн.; Кр-00305 від 29.06.2017р. на суму 43 044,00 грн.; Кр-00307 від 30.06.17р. на суму 21 522,00 грн.; Дн-000754 від 14.07.2017 року на суму 33 600,00 грн. Дн-00900 від 18.08.17р. на суму 38 359,20 грн.; Дн-01021 від 20.09.17р. на суму 7 257,60 грн.; Дн-01101 від 06.10.17р. на суму 15 943,20 грн.; Дн-01125від 13.10.17р. на суму 49 453,20 грн.; Дн-01304від 01.12.17р. на суму 17 024,42 грн.), товарно-транспортними накладними, рахунками-фактурами (а.с.35-67).

Відповідач заперечуючи проти позовних вимог, посилається на те, що відповідно до розрахунку суми боргу, він сплатив заборгованість за поставлений в 2017 році товар у повному обсязі, а саме в розмірі 538 664 грн. 97 коп.

Підтвердженням факту сплати грошових коштів в зазначеному розмірі, є подані до матеріалів справи копії платіжних доручень (а.с. 68-77).

Такими чином, наданими у справу доказами підтверджується, що Позивач поставив Відповідачеві товар на загальну суму 367 375 грн. 39 коп., а Відповідач, в свою чергу сплатив 538 664 грн. 97 коп., що свідчить про відсутність заборгованості з оплати поставленого товару.

В судовому засіданні 18.02.2018 року представник Позивача пояснив, що сплачена Відповідачем сума в розмірі 538 664 грн. 97 коп., частково була спрямована в рахунок погашення заборгованості (сальдо), яке виникло починаючи з 2015 року. За доводами представника Позивача, підтвердженням існування заборгованості минулого періоду (до 2017 року), є підписані Відповідачем акта звірки взаємних розрахунків.

Згідно ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Позивач в порушення наведених процесуальних норм не довів суду належними та допустимими доказами факт поставки товару до 01.01.2017 року та наявності заборгованості з його оплати.

Стосовно актів звірки взаєморозрахунків, на які посилався представник Позивача, як докази наявності заборгованості, що виникла у Відповідача в попередні періоди (2015-2016 роки), суд зазначає наступне.

В силу вимог ст. 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» не відносить акти звірки взаємних розрахунків до первинних документів, які містять відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення, а отже, зазначені акти не можуть бути прийняті судом в якості допустимих доказів в підтвердження здійснення Позивачем поставок товару в період, що передував 2017 року.

З урахуванням встановлених обставин, суд дійшов висновку, що вимоги Позивача про стягнення суми основного боргу у розмірі 19 256,91 грн. є недоведеними і задоволенню не підлягають.

Щодо вимог про стягнення суми інфляційних втрат та трьох процентів річних, слід зазначити, що їх підрахунок проведено без урахуванням здійснених Відповідачем оплат, які Позивач спрямував в рахунок погашення заборгованості минулих періодів, існування якої суду не підтвердив, а отже, зазначений розрахунок здійснено Позивачем необґрунтовано, що виключає підстави для задоволення позову в зазначеній частині вимог.

На підставі викладеного з урахуванням встановлених обставин, заявлені позивачем вимоги підлягають відхиленню в повному обсязі.

Відповідно до приписів п. 2 ч. 4 ст. 129 ГПК України, судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 77-79, 86, 129, 233, 236-241, 247, 252, 326 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Судові витрати покласти на Позивача.

Рішення набирає законної сили у відповідності до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 19.02.2019

Суддя

О.В. Ліпинський