ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"20" лютого 2019 р.м. Одеса Справа № 916/2849/18

Господарський суд Одеської області у складі судді Щавинської Ю.М.

секретар судового засідання Шейнцис О.О.

За позовом: Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (01135, м.Київ, проспект Перемоги, буд. 14) в особі Білгород-Дністровської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (67701, Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Шабська, 81)

до відповідача: Приватного підприємства "СВ" (67700, Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Московська, 16А)

про стягнення 67 231,10 грн.

за участю:

від позивача: ОСОБА_1 - довіреність № 6 від 09.01.2019р.

від відповідача: ОСОБА_2 - керівник

ВСТАНОВИВ:

18.12.2018р. Державне підприємство "Адміністрація морських портів України" в особі Білгород-Дністровської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" звернулося до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Приватного підприємства "СВ", в якій просить суд стягнути з відповідача пеню у сумі 42 236,02 грн., 3% річних у сумі 4 493,92 грн., інфляційні втрати у сумі 20 501,16 грн., а також судовий збір.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає про порушення відповідачем умов укладеного між сторонами Договору про забезпечення доступу портового оператора до причалу (ів) №20-П-БДФ-16 від 08.11.2016р. в частині своєчасної сплати наданих позивачем послуг, у звязки з чим позивачем було нараховано штрафні санкції.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 26.12.2018р. відкрито провадження у справі № 916/2849/18, справу прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження із призначенням судового засідання для розгляду справи по суті на 25.01.2019р.

У судовому засіданні 25.01.2019р. відповідачем було надано суду відзив на позовну заяву (т.2 а.с.9-12), згідно якого останній просив суд застосувати строк позовної давності щодо стягнення пені, а питання щодо стягнення 3% річних та інфляції залишив на розсуд суду.

При цьому відповідач, обґрунтовуючи прострочення відповідних платежів за договором про забезпечення доступу портового оператора до причалу (ів) №20-П-БДФ-16 від 08.11.2016р., зазначив, що неможливість виконання договірних зобов'язань належним чином викликана тяжким економічним станом підприємства та значними збитками в 2017р.

Як вказує відповідач, відповідно до поданої податкової декларації з податку на прибуток підприємства на 2017р. та фінансового звіту суб'єкта малого підприємництва, ПП "СВ" має збиток в розмірі 1 855 017 грн., у зв'язку з чим ПП "СВ" також просить суд зменшити розмір неустойки.

У судовому засіданні 25.01.2019р. ДП "АМПУ" надано суду відповідь на відзив (т.2 а.с.25-26), згідно якої позивач не погодився з відповідачем щодо спливу позовної давності та зазначив, що розрахунок пені зроблено коректно та без пропуску строку позовної давності.

Крім того, позивач висловив заперечення щодо зменшення розміру пені, зазначивши при цьому, що ДП "АМПУ" є комерційним підприємством державного сектору економіки, що входить до сфери управління Міністерства інфраструктури України, та розпоряджається державними коштами.

При цьому, підприємство також знаходиться у тяжкому фінансовому становищі, збитки перевищують доходи, що підтверджується звітом про фінансові результати за 2017р. та 9 місяців 2018р.

У судовому засіданні 25.01.2019р. судом було оголошено перерву до 20.02.2019р.

У судовому засіданні, яке відбулось 20.02.2019р., представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд задовольнити позов.

Представник відповідача у вказаному судовому засіданні висловив позицію, що відображена у відзиві на позовну заяву.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, надані в ході розгляду справи, проаналізувавши наявні у справі докази у сукупності та давши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків:

Відповідно до ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 901 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Як вбачається з матеріалів справи, 08.11.2016р. між Державним підприємством "Адміністрація морських портів України" в особі Білгород-Дністровської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (Адміністрація) та Приватним підприємством "СВ" (Портовий оператор) було укладено договір про забезпечення доступу портового оператору до причалу(ів) №20-П-БДФ-16 (т.1 а.с.72-79), відповідно до умов якого Адміністрація зобовязується забезпечити доступ Портового оператора до причалів №№ 2, 3, 4, 5, 6, 8, 9, що перебувають у господарському віданні Адміністрації, а Портовий оператор зобовязується сплатити Адміністрації за доступ до причалу(ів). Послуга надається з метою забезпечення виконання Портовим оператором навантажувально-розвантажувальних робіт із використанням причалу (ів) у межах його (їх) паспортної довжини та ширини.

За умовами п. 2.2.2. договору Адміністрація має право отримувати плату за забезпечення доступу Портового оператору до причалу(ів) протягом всього строку дії договору.

Портовий оператор, в свою чергу, зобовязаний здійснювати оплату за забезпечення доступу до Причалів в порядку та на умовах визначених цим договором та чинним законодавством (п.2.3.17. договору).

Відповідно до умов п. 3.1. договору нарахування плати за послуги із забезпечення доступу Портового оператора до причалу(ів), що перебуває у господарському віданні Адміністрації, здійснюється за тарифами відповідно до наказу Міністерства інфраструктури України від 18.12.2018 року за № 541. Для нарахування плати Портовий оператор надає Адміністрації протягом 2 робочих днів після завершення обробки суднової партії інформацію та документи, передбачені Додатком № 2 до цього Договору. Адміністрація здійснює виставлення рахунку по кожній судновій партії протягом 3 робочих днів з дати отримання від Портового оператора документів та інформації, передбачених Додатком № 2 до Договору.

Згідно п. 3.4. договору оплата рахунків здійснюється шляхом банківського переказу грошових коштів Портовим оператором на поточний рахунок Адміністрації протягом 15 (пятнадцяти) банківських днів з дати виставлення Адміністрацією рахунку на оплату послуг. Датою надання послуг вважається дата оформлення документів, визначених у додатку № 2 до Договору.

Відповідно до п. 7.1. договору (в редакції додаткової угоди від 24.01.2017р.) договір набирає чинності з дати його підписання та скріплення печатками обох сторін та діє до 31.12.2017р. включно.

Згідно до ст.193 ГК України, яка цілком кореспондується зі ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Як встановлено судом, свої зобовязання за договором Державне підприємство "Адміністрація морських портів України" виконало в повному обсязі, надавши відповідачу доступ до причалів із одночасним виставленням рахунків на оплату наданих послуг.

Водночас ПП "СВ" свої зобовязання за договором було виконано в повному обсязі, однак з порушенням обумовлених сторонами у договорі строків.

Згідно з ч. 1 ст. 75 ГПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання; обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Так під час розгляду справи, сторонами було визнано в повному обсязі факт надання послуг, їх повна оплат з порушенням строків, а також відомості зазначені в наданому позивачем розрахунку заборгованості.

Єдині заперечення, що існують між сторонами, стосуються правильності розрахунку суми пені, у звязку із незастосуванням строку позовної давності, що і просив відповідач врахувати при винесенні рішення.

Аналізуючи вимоги позивача про стягнення з відповідача суми пені у розмірі 42 236,02 грн., з урахуванням заявленого ПП "СВ" клопотання про застосування строку позовної давності, суд вказує наступне.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За приписами частини першої статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч.3 ст.549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 2 ст. 343 Господарського кодексу України встановлено, що пеня за прострочку платежу встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно до п. 6.4. договору за порушення портовим оператором термінів оплати, вказаних у цьому договорі, адміністрація має право стягнути з Портового оператора пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, враховуючи день сплати.

Водночас, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Водночас, відповідно до частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. , .

Отже аналіз частини другої статті 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду.

Частинами 3 та 4 статті 267 ЦК України унормовано, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

З огляду на викладене, враховуючи, що позовна заява ДП "Адміністрація морських портів України" надійшла до суду 18.12.2018р., період нарахування пені в межах строку позовної давності, в рамках заявленого позивачем періоду, обмежується 18.12.2017р.

Стосовно тверджень позивача щодо погодження сторонами нарахування пені за кожен день прострочення, що виключає застосування строку позовної давності в даному випадку, суд вказує наступне.

Так дійсно чинним законодавством сторонам надано право збільшення строку позовної давності. Однак, проаналізувавши укладений сторонами договір, суд зазначає, що жодні положення договору не свідчать про досягнення сторонами згоди щодо продовження строку позовної давності.

З огляду на викладене, судом за допомогою системи "Ліга-Закон", було зроблено власний розрахунок штрафних санкцій (пені), згідно з яким загальна сума пені складає 22 865,93 грн.

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУРозмір подвійної облікової ставки НБУ в деньСума пені за період прострочення
36741.6618.12.2017 - 25.01.20183914.5000 %0.079 %*1138.49
36741.6626.01.2018 - 08.02.20181416.0000 %0.088 %*450.97
36839.8318.12.2017 - 25.01.20183914.5000 %0.079 %*1141.53
36839.8326.01.2018 - 08.02.20181416.0000 %0.088 %*452.17
37716.3618.12.2017 - 25.01.20183914.5000 %0.079 %*1168.69
37716.3626.01.2018 - 09.02.20181516.0000 %0.088 %*496.00
36469.7618.12.2017 - 25.01.20183914.5000 %0.079 %*1130.06
36469.7626.01.2018 - 09.02.20181516.0000 %0.088 %*479.60
37900.0818.12.2017 - 25.01.20183914.5000 %0.079 %*1174.38
37900.0826.01.2018 - 09.02.20181516.0000 %0.088 %*498.41
35257.9318.12.2017 - 25.01.20183914.5000 %0.079 %*1092.51
35257.9326.01.2018 - 01.02.2018716.0000 %0.088 %*216.38
37446.9218.12.2017 - 25.01.20183914.5000 %0.079 %*1160.34
37446.9226.01.2018 - 09.02.20181516.0000 %0.088 %*492.45
951.2318.12.2017 - 25.01.20183914.5000 %0.079 %*29.48
951.2326.01.2018 - 09.02.20181516.0000 %0.088 %*12.51
37459.2118.12.2017 - 25.01.20183914.5000 %0.079 %*1160.72
37459.2126.01.2018 - 09.02.20181516.0000 %0.088 %*492.61
38745.7718.12.2017 - 25.01.20183914.5000 %0.079 %*1200.59
38745.7726.01.2018 - 09.02.20181516.0000 %0.088 %*509.53
16348.3218.12.2017 - 25.01.20183914.5000 %0.079 %*506.57
16348.3226.01.2018 - 09.02.20181516.0000 %0.088 %*214.99
35506.2618.12.2017 - 25.01.20183914.5000 %0.079 %*1100.21
35506.2626.01.2018 - 09.02.20181516.0000 %0.088 %*466.93
24100.0818.12.2017 - 25.01.20183914.5000 %0.079 %*746.77
24100.0826.01.2018 - 09.02.20181516.0000 %0.088 %*316.93
21314.8918.12.2017 - 21.12.2017414.5000 %0.079 %*67.74
34613.1618.12.2017 - 21.12.2017414.5000 %0.079 %*110.00
34532.3618.12.2017 - 21.12.2017414.5000 %0.079 %*109.75
36215.1818.12.2017 - 25.01.20183914.5000 %0.079 %*1122.17
36215.1826.01.2018 - 09.02.20181516.0000 %0.088 %*476.25
37799.0327.12.2017 - 25.01.20183014.5000 %0.079 %*900.96
37799.0326.01.2018 - 09.02.20181516.0000 %0.088 %*497.08
38033.8311.01.2018 - 25.01.20181514.5000 %0.079 %*453.28
38033.8326.01.2018 - 01.02.2018716.0000 %0.088 %*233.41
12938.6511.01.2018 - 25.01.20181514.5000 %0.079 %*154.20
12938.6526.01.2018 - 01.02.2018716.0000 %0.088 %*79.40
39990.7417.01.2018 - 25.01.2018914.5000 %0.079 %*285.96
39990.7426.01.2018 - 09.02.20181516.0000 %0.088 %*525.91

Приймаючи до уваги вищенаведене, позовні вимоги Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в частині стягнення пені підлягають частковому задоволенню в сумі 22 865,93 грн.

Аналізуючи вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат у сумі 20 501,165 грн. та 3 % річних у розмірі 4 493,92 грн., суд вказує наступне.

Згідно частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд, перевіривши, наведений у позовній заяві розрахунок 3 % річних, вважає його вірним, у зв'язку із чим вимоги позивача про стягнення 3 % річних у розмірі 4 493,92 грн., є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Саме такі рекомендації судам щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ викладені у розділі 3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013р. "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань".

З урахуванням викладеного, здійснюючи перевірку наданого позивачем розрахунку інфляційних втрат, судом було встановлено його помилковість з огляду на нарахування інфляційних втрат по актам №2054 від 21.11.2017р., №2056 від 22.11.2017р., №2032 від 23.11.2017р., №2182 від 15.12.2017р. та №2202 від 17.12.2017р., по яким заборгованість існувала менше ніж один місяць, а отже борг внаслідок інфляційних процесів по даним актам не виник.

Враховуючи зазначене, сумі інфляційних втрат, що підлягає стягненню з відповідача, з урахуванням виключення актів, за якими заборгованість склала менше одного місяця, становить 18 831,97 грн.

Приймаючи до уваги вищезазначене, з огляду на часткове задоволення вимог позивача, витрати по сплаті судового збору покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених вимог, відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст.129, 232, 233, 236-238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного підприємства "СВ" (67700, Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Московська, 16А, ) на користь Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (01135, м.Київ, проспект Перемоги, буд. 14, ) в особі Білгород-Дністровської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (67701, Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Шабська, 81, ) пеню у сумі 22 865 /двадцять дві тисячі вісімсот шістдесят пять/ грн 93 коп., 3% річних у сумі 4 493 /чотири тисячі чотириста девяносто три/ грн 92 коп., інфляційні втрати у сумі 18 831 /вісімнадцять тисяч вісімсот тридцять одна/ грн 97 коп. та судовий збір у сумі 1210 /одна тисяча двісті десять/ грн 60 коп.

3. В решті позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України та підлягає оскарженню до Південно-західного апеляційного господарського суду в порядку ст.256 ГПК України.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 25 лютого 2019 р.

Суддя Ю.М. Щавинська