ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

18.02.2019 Справа № 905/2986/16

Господарський суд Донецької області у складі судді Сковородіної О.М.,

секретар судового засідання Нарожна М.С.,

розглянувши матеріали за скаргою: Товариства з обмеженою відповідальністю "Український лізинговий фонд " про:

- визнання незаконною бездіяльності начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо неподачі до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, - документів та відомостей, що необхідні для перерахування Товариству з обмеженою відповідальністю "Український лізинговий фонд" (04105, м. Київ, проспект Оболонський, будинок 35-А, офіс 301; ) коштів відповідно до наказу № 905/2986/16 виданого Господарським судом Донецької області 02 грудня 2016 року;

- зобов'язання начальнику відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України подати до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування Товариству з обмеженою відповідальністю " Український лізинговий фонд" (04105, м. Київ, проспект Оболонський, будинок 35-А, офіс 301; ) коштів відповідно до наказу № 905/2986/16 виданого Господарським судом Донецької області 02 грудня 2016 року;

- зобов'язання начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на виконання положень ч. 1 ст. 345 ГПК України повідомити суд і Товариство з обмеженою відповідальністю "Український лізинговий фонд" (адреса для листування: 01030, м. Київ, вул. Володимирська, 38, 3 пов) про виконання ухвали, постановленої за результатами розгляду даної скарги не пізніше, ніж у десятиденний строк з дня її одержання

у справі №905/2986/16

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Український лізинговий фонд", м. Київ

до відповідача: Державного підприємства "Торезантрацит", м. Чистякове Донецької області

про стягнення заборгованості за договором фінансового лізингу №Ш-04/ФЛ від 16.05.2013р. в розмірі 219 019 068,12грн.

за участю представників сторін:

від позивача (скаржника): Некляєв Ю.Г. за довіреністю;

від відповідача (боржника): не з'явився;

від ДВС: Фоміна В.І. за довіреністю

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Донецької області №905/2986/16 від 15.11.2016р. позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Український лізинговий фонд", м. Київ до Державного підприємства "Торезантрацит", м. Чистякове Донецької області про стягнення заборгованості за договором фінансового лізингу №Ш-04/ФЛ від 16.05.2013р. в розмірі 219 019 068,12грн. задоволені у повному обсязі.

02.12.2016р. на виконання рішення господарського суду Донецької області №905/2986/16 від 15.11.2016р. був виданий відповідний наказ.

07.02.2019р. на адресу суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Український лізинговий фонд" надійшла скарга б/н від 04.02.2019р. на бездіяльність державного виконавця.

В обґрунтування скарги позивач посилається на бездіяльність державного виконавця щодо не подання до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування Товариству з обмеженою відповідальністю " Український лізинговий фонд" коштів відповідно до наказу № 905/2986/16 виданого Господарським судом Донецької області 02 грудня 2016 року, що регулюється ч.2 ст.4 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

Ухвалою господарського суду Донецької області №905/2986/16 від 07.02.2019р. розгляд скарги призначено на 18.02.2019р.

Представник позивача (скаржника) у судове засідання з'явився, просив суд задовольнити вимоги скарги.

Через канцелярію суду разом з клопотанням б/н від 18.02.2019р. надав копію постанови Верховного Суду №905/3773/14-908/5138/14 від 05.02.2019р.

Представник виконавчої служби у судове засідання з'явився, просив суд відмовити у задоволенні скарги.

Через канцелярію суду надав відзив на скаргу №905/2986/16 від 14.01.2019р., в якому зазначено, підстави для передачі пакету документів до органів казначейської служби для виконання рішення суду за рахунок бюджетних коштів відсутні.

Дослідивши матеріали скарги та надані скаржником, ДВС документи, судом встановлено наступне.

В провадженні головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Медведєва О.В. перебуває виконавче провадження № 54866683 з примусового виконання наказу господарського суду Донецької області № 905/2986/16 від 02.12.2016 про стягнення з Державного підприємства «Торезантрацит» на користь ТОВ «Український лізинговий фонд» заборгованості за договором фінансового лізингу № Ш-04/ФЛ від 16.05.2013р. в розмірі 219019068,12 грн., судовий збір в розмірі 206 700,00 грн.

10.10.2017р. державним виконавцем відкрито виконавче провадження з примусового виконання вищевказаного наказу суду.

13.09.2018р. головним державним виконавцем відділу винесена постанова про зупинення вчинення виконавчих дій на виконання вимог статті 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності державних вугледобувних підприємств», відповідно до якої тимчасово, до 01 січня 2019 року підлягали зупиненню виконавчі провадження та заходи примусового виконання рішень щодо державних вугледобувних підприємств, які підлягають виконанню в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», знімаються арешти та заборони відчуження майна у таких виконавчих провадженнях, крім рішень про виплату заробітної плати, вихідної допомоги, інших виплат (компенсацій), що належать працівнику у зв'язку з трудовими відносинами, відшкодування матеріальної (майнової) шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, стягнення аліментів та рішень про стягнення заборгованості із сплати внесків до фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, заборгованості із сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

16.01.2019р. постановою державного виконавця вчинення виконавчих дій поновлено.

13.02.2019р. вчинення виконавчих дій знову було зупинено, про що була винесена відповідна постанова, з підстав набуття чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо створення умов для забезпечення державної політики у вугільній галузі». Пунктом другим зазначеного Закону постановлено, у частинах першій та другій статті 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності державних вугледобувних підприємств» (Відомості Верховної ради України, 2017р, № 22, ст. 258) слова та цифри « 1 січня 2019 року» замінені словами та цифрами « 1 січня 2022 року». Відповідно до статті 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності державних вугледобувних підприємств» із змінами, внесеними згідно із Законом № 2658-VIII від 18.12.2018 тимчасово, до 1 січня 2019 року підлягають зупиненню виконавчі провадження та заходи примусового виконання рішень щодо державних вугледобувних підприємств, які підлягають виконанню в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», знімаються арешти за заборони відчуження майна у таких виконавчих провадженнях, крім рішень про виплату заробітної плати, вихідної допомоги, інших виплат (компенсацій), що належать працівнику у зв'язку з трудовими відносинами, відшкодування матеріальної (майнової) шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, стягнення аліментів та рішень про стягнення заборгованості із сплати внесків до фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, заборгованості із сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Відповідно до пункту 14 частини першої статті 34 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі наявності підстав, передбачених статтею 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності державних вугледобувних підприємств».

Частиною восьмою статті 35 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у випадку, передбаченому пунктом 14 частини першої статті 34 цього закону, виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій на період дії обставин, визначених статтею 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності державних вугледобувних підприємств».

З урахуванням викладеного, державним виконавцем, керуючись п. 14 ч. 1 ст. 34, ст. 35 Закону України «Про виконавче провадження» винесена постанова про зупинення вчинення виконавчих дій на період дії обставин, визначених статтею 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності державних вугледобувних підприємств», про що стягувач був повідомлений належним чином, копія вказаної постанови направлена на його адресу 13.02.2019 за №5466683/16.

Статтею 124 Конституції України встановлено, що судові рішення є обов'язковими до виконання на усій території України.

Держава Україна на своїй території повинна забезпечити реалізацію всіх прав, що випливають з Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, у тому числі й права на справедливий суд.

Європейський суд з прав людини у рішеннях в межах справ "Півень проти України" від 29.06.2004 заява № 56849/00, "Горнсбі проти Греції" від 19.03.1997 неодноразово вказував, що стадія виконання судового рішення є частиною правосуддя.

Наявність заборгованості, яка підтверджена обов'язковим для виконання судовим рішенням, дає особі, на користь якої таке рішення винесено, підстави для "законного сподівання" на виплату такої заборгованості і становить "майно" цієї особи у зазначеній ст. 1 Першого протоколу (рішення Європейського суду з прав людини від 06.10.2011 у справі "Агрокомплекс проти України").

Відповідно до рішення від 15.10.2009 Європейський суд з прав людини у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України" вказав на те, що відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено першим реченням першого пункту ст. 1 Першого протоколу.

Європейський суд з прав людини ,також, зазначав, що виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати.

У справі "Фуклев проти України" (рішення від 07.06.2005) Європейський суд з прав людини вказав, що Держава зобов'язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці.

Конституційний Суд України зазначав, що виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини рішення № 18-рп/2012 від 13.12.2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п. 3 мотивувальної частини рішення №11-рп/2012 від 25.04.2012).

За приписами ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Із моменту звернення у належний спосіб до органів виконавчої служби із заявою про відкриття виконавчого провадження, стягувач має право розраховувати, що компетентний орган здійснить всі можливі заходи для виконання постановленого судового рішення, що набрало законної сили.

Особливості виконання рішень суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи встановлені ст. 4 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", згідно п. 1 якої виконання рішень суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи здійснюється в порядку, визначеному Законом України "Про виконавче провадження", з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом.

Як встановлено ч. 2 ст. 4 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" у разі якщо рішення суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи не виконано протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, його виконання здійснюється за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Частина 3 ст. 4 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" передбачає, що в разі встановлення державним виконавцем факту наявності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу, передбачених п.п. 2-4, 9 ч. 1 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження" (крім випадків, коли стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій), керівник органу ДВС протягом десяти днів з дня встановлення такого факту, але не пізніше строку, встановленого ч. 2 цієї статті (тобто до, а не після, спливу шестимісячного строку з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження) подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування стягувачу коштів.

Слід звернути увагу, що 24.05.2017 набрав чинності Закон України "Про відновлення платоспроможності державних вугледобувних підприємств" положеннями ст. 1 якого передбачалось, що тимчасово, до 1 січня 2019 року, підлягають зупиненню виконавчі провадження та заходи примусового виконання рішень щодо державних вугледобувних підприємств, які підлягають виконанню в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження", знімаються арешти та заборони відчуження майна у таких виконавчих провадженнях, крім рішень про виплату заробітної плати, вихідної допомоги, інших виплат (компенсацій), що належать працівнику у зв'язку з трудовими відносинами, відшкодування матеріальної (майнової) шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, стягнення аліментів та рішень про стягнення заборгованості із сплати внесків до фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, заборгованості із сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

З вищенаведеного вбачається, що стягувач через обмеження Закону України "Про відновлення платоспроможності державних вугледобувних підприємств" не має можливості домогтися виконання рішення у порядку, який встановлений Законом України "Про виконавче провадження".

Тому, таке виконання можливе лише на підставі Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень".

При цьому, державний виконавець з 11.04.2018р. повинен був здійснити заходи, спрямовані на виконання рішення за рахунок коштів бюджету, що в свою чергу свідчить про бездіяльність державного виконавця.

Надсилання центральному органу, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документів та відомостей, необхідних для перерахування стягувачу коштів відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" не тільки не є заходом примусового виконання рішення у розумінні ст. 10 Закону України "Про виконавче провадження", але й відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 34 цього Закону є самостійною підставою для зупинення здійснення виконавчих дій.

Таке тимчасове зупинення Державою захищає саме боржника від примусових дій зі стягнення визначених судовим рішенням грошових коштів, але жодною мірою не звільняє/зупиняє обов'язків самої держави перед стягувачем - особою приватного права, які (обов'язки) зумовлені встановленими Законом державними гарантіями.

У даному випадку суд керується інтересами стягувача, оскільки, стягувач вправі очікувати від Держави вчинення всіх дій, які б наближали його до виконання судового рішення. У цьому сенсі наявність невиконаного судового рішення не вселятиме стягувачеві надію, що Україна, як Держава робить усе, аби наблизити стягувача до бажаної ним законної мети - виконання судового рішення, як стадії реалізації права стягувача на справедливий суд у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Такої позиції дотримується Верховний Суд у постанові №905/3773/14-908/5138/14 від 05.02.2019р.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 343 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

За приписами ст. 345 Господарського процесуального кодексу України про виконання ухвали, постановленої за результатами розгляду скарги, відповідний орган державної виконавчої служби, приватний виконавець повідомляють суд і заявника не пізніше ніж у десятиденний строк з дня її одержання.

Відтак, з огляду на викладене, скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Український лізинговий фонд" на бездіяльність начальника Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України підлягає задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 234, 339, 342, 345 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

Скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Український лізинговий фонд" на бездіяльність начальника Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про: 1) визнання незаконною бездіяльності начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо неподачі до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, - документів та відомостей, що необхідні для перерахування Товариству з обмеженою відповідальністю "Український лізинговий фонд" (04105, м. Київ, проспект Оболонський, будинок 35-А, офіс 301; ) коштів відповідно до наказу № 905/2986/16 виданого Господарським судом Донецької області 02 грудня 2016 року; 2) зобов'язання начальнику відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України подати до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування Товариству з обмеженою відповідальністю " Український лізинговий фонд" (04105, м. Київ, проспект Оболонський, будинок 35-А, офіс 301; ) коштів відповідно до наказу № 905/2986/16 виданого Господарським судом Донецької області 02 грудня 2016 року; 3) зобов'язання начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на виконання положень ч. 1 ст. 345 ГПК України повідомити суд і Товариство з обмеженою відповідальністю "Український лізинговий фонд" (адреса для листування: 01030, м. Київ, вул. Володимирська, 38, 3 пов) про виконання ухвали, постановленої за результатами розгляду даної скарги не пізніше, ніж у десятиденний строк з дня її одержання - задовольнити у повному обсязі.

Визнати незаконною бездіяльності начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо неподачі до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, - документів та відомостей, що необхідні для перерахування Товариству з обмеженою відповідальністю "Український лізинговий фонд" (04105, м. Київ, проспект Оболонський, будинок 35-А, офіс 301; ) коштів відповідно до наказу № 905/2986/16 виданого Господарським судом Донецької області 02 грудня 2016 року;

Зобов'язати начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України подати до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування Товариству з обмеженою відповідальністю " Український лізинговий фонд" (04105, м. Київ, проспект Оболонський, будинок 35-А, офіс 301; ) коштів відповідно до наказу № 905/2986/16 виданого Господарським судом Донецької області 02 грудня 2016 року;

Зобов'язати начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на виконання положень ч. 1 ст. 345 ГПК України повідомити суд і Товариство з обмеженою відповідальністю "Український лізинговий фонд" (адреса для листування: 01030, м. Київ, вул. Володимирська, 38, 3 пов) про виконання ухвали, постановленої за результатами розгляду даної скарги не пізніше, ніж у десятиденний строк з дня її одержання.

Ухвала набула законної сили в день її постановлення судом - 18.02.2019р.

У судовому засіданні 18.02.2019р. складено та підписано вступну та резолютивну частини ухвали.

Повний текст ухвали складено та підписано - 25.02.2019р.

Ухвала може бути оскаржена протягом 10 днів в Східний апеляційний господарський суд згідно розділу IV ГПК України.

Суддя О.М. Сковородіна