СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" лютого 2019 р. Справа № 917/1734/17

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Білоусова Я.О., суддя Тарасова І.В., суддя Шевель О.В.

за участі секретаря судового засідання Крупи О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Національного Авіаційного Університету в особі Кременчуцького льотного коледжу Національного Авіаційного Університету (вх.№1234 П/2) на рішення Господарського суду Полтавської області від 11.10.2018 у справі № 917/1734/17 (суддя Ореховська О.О., повне рішення складено 22.10.2018)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго", м. Полтава, до Національного Авіаційного Університету в особі Кременчуцького льотного коледжу Національного Авіаційного Університету, м. Кременчук, Полтавська область,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Міністерство освіти і науки України, м. Київ,

про стягнення 1 382 262,01 грн,

ВСТАНОВИЛА:

В жовтні 2017 року ПАТ "Полтаваобленерго" звернулось до Господарського суду Полтавської області з позовом про стягнення з Національного Авіаційного Університету в особі Кременчуцького льотного коледжу Національного Авіаційного Університету заборгованості у розмірі 1 382 262,01 грн, у тому числі 1 180 425,81 грн заборгованості за договором про постачання теплової енергії в гарячій воді №101 від 03.11.2014, 103 046,98 грн пені, 76 511,90 грн інфляційних нарахувань, 22277,32 грн 3% річних.

31.10.2017 до суду від позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог (вх. № 13321), в якій позивач просив зменшити позовні вимоги в частині стягнення вартості спожитої теплової енергії у розмірі 1 180 425,81 грн та просив суд стягнути з відповідача 103 046,98 грн пені, 76 511,90 грн інфляційних нарахувань, 22 277,32 грн 3% річних.

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 07.11.2017, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 12.12.2017, позов задоволено повністю. Стягнуто з відповідача 103 046,98 грн пені, 76 511,90 грн інфляційних нарахувань, 22 277,32 грн 3% річних та 3027,57 грн витрат по сплаті судового збору. Повернуто позивачу з Державного бюджету України 17706,46 грн судового збору.

Постановою Верховного суду від 16.05.2018 постанову Харківського апеляційного господарського суду від 12.12.2017 та рішення Господарського суду Полтавської області від 07.11.2017 у справі № 917/1734/17 скасовано. Справу передано на новий розгляд до Господарського суду Полтавської області.

Постанова Верховного Суду мотивована тим, що господарським судам належало надати правову оцінку наявності між сторонами інших договорів, укладених відповідно до вимог Закону України «Про здійснення державних закупівель», які також регулюють спірні правовідносини. Судами попередніх інстанції не надано належної правової оцінки усім доказам, які містяться в матеріалах справи, а саме: спірному договору №101 про постачання теплової енергії в гарячій воді від 03.11.2014, договорам №101/8 про закупівлю теплової енергії в гарячій воді від 24.01.2017 та №101/6 про закупівлю теплової енергії в гарячій воді від 29.12.2014, зокрема, не визначено умови таких договорів в частині порядку та строків здійснення оплати за надані послуги/отриманий товар; рахункам, зокрема, на підставі умов якого саме договору вони виставлялись спірного договору №101 чи інших договорів. Не надано оцінку доказам, які містяться в матеріалах справи, а саме: положенню про Кременчуцький льотний коледж Національного авіаційного університету. Також в матеріалах справи відсутня Генеральна довіреність №06.03/1827 від 15.07.2014, на підставі якої діяв, згідно з преамбулою договору, начальник КЛК НАУ ОСОБА_1 При цьому, як зазначено судом касаційної інстанції, судам попередніх інстанцій слід врахувати, що якщо керівник відособленого підрозділу юридичної особи мав відповідні повноваження, але у правочині помилково відсутні вказівки на те, що його укладено від імені юридичної особи, то ця обставина не може бути підставою для визнання правочину недійсним. У таких випадках правочин слід вважати вчиненим від імені юридичної особи.

Також, в постанові Верховний Суд вказав на те, що судами попередніх інстанцій не враховано, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір стягуваних санкцій.

При новому розгляді справи, рішенням Господарського суду Полтавської області від 11.10.2018 позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача 51523,49 грн пені, 76511,90 грн інфляційних нарахувань, 22277,32 грн 3% річних, 3027,54 грн витрат по сплаті судового збору. В іншій частині у позові відмовлено. Повернуто Публічному акціонерному товариству "Полтаваобленерго" з Державного бюджету України судовий збір у сумі 17 706,46 грн.

Відповідач з рішенням суду першої інстанції не погодився та звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить постановити рішення, яким повністю скасувати рішення суду першої інстанції про стягнення 51523,49 грн пені, 76511,90 грн інфляційних нарахувань, 22277,32 грн 3% річних, 3027,54 грн витрат по сплаті судового збору та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Стягнути з позивача на користь відповідача 2254,69 грн витрат по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги.

Скарга обґрунтована тим, що Кременчуцький льотний коледж НАУ має статус державної установи та фінансується безпосередньо Міністерством освіти і науки України. Отже, Кременчуцький льотний коледж НАУ може виконувати будь-які договірні зобовязання лише за умови затвердження Головним розпорядником бюджетних коштів кошторису та здійснює фінансування на передбачені цілі. Головний розпорядник коштів Міністерство освіти і науки України затримувало затвердження кошторисів коледжу та перераховувало бюджетні кошти з великим запізненням. Однак, незважаючи на фінансові труднощі, Кременчуцький льотний коледж НАУ всіляко намагався хоч частково оплачувати надані послуги за рахунок власно зароблених коштів, а після здійснення фінансування коледжу в межах бюджетних асигнувань погасив заборгованість перед позивачем за спожиту теплову енергію в гарячій воді в серпні-вересні 2017 року.

Крім того, як зазначає апелянт, суд першої інстанції не дав належної юридичної оцінки тому факту, що в п.11.4. договору про закупівлю теплової енергії зазначено, що замовник здійснює платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами відповідно до ст.48 Бюджетного кодексу. Несвоєчасна оплата наданих послуг відбувалась через затримку фінансування Міністерством освіти і науки України.

27.12.2018 до суду від апелянта надійшли зміни до апеляційної скарги, в яких відповідач просив постановити рішення, яким скасувати частково рішення суду першої інстанції в частині стягнення 51523,49 грн пені, 76511,90 грн інфляційних нарахувань, 22277,32 грн 3% річних, 3027,54 грн витрат по сплаті судового збору, і прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

19.02.2019 до суду від позивача надійшло клопотання (вх.№1804) про долучення документів.

Представник відповідача у судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги та просив суд її задовольнити.

Представник позивача у судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечував, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Третя особа у судове засідання не прибула, про причини не зявлення суд не повідомила, хоча була належним чином повідомлена про час та місце слухання справи ухвалою суду від 31.01.2019.

Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи та вимоги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила.

Як свідчать матеріали справи та встановлено судом першої інстанції, 03.11.2014 між Публічним акціонерним товариством "Полтаваобленерго" в особі Кременчуцької філії, теплопостачальною організацією, та Національним Авіаційним Університетом в особі Кременчуцького льотного коледжу Національного Авіаційного Університету, споживачем, укладено договір № 101 про постачання теплової енергії в гарячій воді, згідно з яким теплопостачальна організація зобов'язується надавати споживачеві вчасно та відповідної якості послуги з постачання теплової енергії в гарячій воді, а споживач зобов'язується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами та здійснювати інші платежі у строки і на умовах, визначених цим договором та додатками до нього.

Відповідно до п.1.2. договору тарифи на послуги за теплопостачання відповідно затверджуються в установленому порядку відповідно до Закону України "Про теплопостачання" № 2633-ІV від 02.06.2005 та діючого законодавства України.

Згідно з п.2.1.2. договору теплопостачальна організація зобов'язується надавати споживачеві вчасно та відповідної якості послуги з постачання теплової енергії в гарячій воді на потреби згідно з додатком № 1 "Перелік об'єктів споживача та характеристика об'єкта надання послуг з теплопостачання" та в обсягах згідно з додатком № 2 "Обсяги теплового навантаження теплоспоживання".

Умовами п.2.2.2. договору передбачено, що споживач зобов'язується оплачувати теплопостачальній організації вартість спожитої теплової енергії та додаткові рахунки, виписані на підставі даного договору, згідно з умовами цього договору та додатку до нього №4 "Порядок розрахунків за спожиту теплову енергію".

Відповідно до п.4.2.2. договору споживач несе відповідальність згідно із законодавством і цим договором за несвоєчасну оплату за спожиту теплову енергію шляхом сплати пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочки, починаючи з дня, наступного за датою остаточного розрахунку, індексу інфляції та 3% річних.

Порядок розрахунків зі споживачами теплової енергії викладено у додатку № 4 "Порядок розрахунків за спожиту теплову енергію" до діючого Договору.

До договору сторонами було складено та підписано наступні додатки до договору: додаток № 1 "Перелік об'єктів"; додаток № 2 "Обсяги теплового навантаження та теплоспоживання"; додаток № 3 "Тарифи на теплову енергію"; додаток № 4 "Порядок розрахунків за спожиту теплову енергію".

Додатком № 2 до договору про постачання теплової енергії в гарячій воді № 101 встановлено фактичні обсяги теплового навантаження та теплопостачання і орієнтовна вартість теплової енергії відпущеної "Споживачу" за поточний рік відповідно до тарифів діючих на момент укладання договору, а п. 3 додатку № 3 до договору встановлено тариф на момент укладення договору, можливість його зміни і повідомлення про це споживача.

Розрахунки за спожиту теплову енергію здійснюються у відповідності до п. 23 "Правил користування тепловою енергією", затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1198 від 03.10.2007 (далі Правила), п. 2.2.2. договору та додатку № 4 "Порядок розрахунків за спожиту теплову енергію" до договору.

На підставі п.23 Правил розрахунки за використану теплову енергію здійснюються на межі продажу, яка є межею балансової належності (відповідальності), відповідно до договору на підставі показів вузла обліку згідно з діючими тарифами (цінами, затвердженими в установленому порядку).

Згідно з п.1 додатку №4 до договору розрахунковим періодом є календарний місяць. Поняття розрахунковий період та календарний місяць при розрахунках за спожиту теплову енергію вважаються прирівняними. Споживач за 3 дні до початку розрахункового періоду сплачує теплопостачальній організації прогнозовану вартість теплової енергії за вказаними в додатку № 2 Гкал (гігакалорії), передбаченої на розрахунковий період, з урахуванням залишкової суми "заборгованості" на початок місяця. Сплату рахунків теплопостачальної організації, виписаних на виконання даного договору, споживач зобов'язаний проводити не пізніше 7 (семи) календарних днів з моменту їх надсилання (надання).

Відповідно до п. 2 додатку № 4 до договору споживач, який має прилади обліку, щомісяця самостійно знімає показники до 25 числа календарного місяця (розрахункового періоду), оформлює "Відомість про фактичні покази розрахункових приладів обліку" та надає її теплопостачальній організації для здійснення розрахунку, оформлення рахунку та "ОСОБА_2 про обсяги спожитої Споживачем теплової енергії".

Відповідно до п.5 додатку № 4 обсяг фактично спожитої за розрахунковий період теплової енергії, з урахуванням розрахункової величини втрат у відрізку мережі від місця встановлення засобів обліку до межі балансової належності тепломереж, підтверджується "ОСОБА_2 про обсяги спожитої (поставленої) споживачем (субспоживачем) теплової енергії" (додаток № 4-2), який оформлюється теплопостачальною організацією на підставі "Відомості про фактичні покази розрахункових приладів обліку" (додаток №4-1) та підтверджується споживачем у десятиденний термін. У разі неповернення споживачем належно підтвердженого "ОСОБА_2 про обсяги спожитої Споживачем теплоенергії" або відмови від його підпису, останній вважається дійсним з дати його виписки за умови його підписання трьома представниками теплопостачальної організації.

За несвоєчасне внесення плати за спожиту теплову енергію споживач сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставник НБУ, що діяла у період, за який нараховується. На суму боргу здійснюються додаткові нарахування із встановленням індексу інфляції та три відсотки річних за весь час прострочення (п. 6 додатку №4 до договору).

Разом з договором про постачання теплової енергії в гарячій воді № 101, на виконання вимог Закону України "Про здійснення державних закупівель", між сторонами щорічно укладались договори про закупівлю теплової енергії в гарячій воді, а саме договори на закупівлю теплової енергії в гарячій воді № 101/6 від 29.12.2014, № 101/7 від 30.12.2015, № 101/8 від 24.01.2017 (а.с. 74-82 т. 2).

Згідно з п.4.1. договору №101/6 про закупівлю теплової енергії в гарячій воді від 29.12.2014 та договору №101/7 про закупівлю теплової енергії в гарячій воді від 30.12.2015 розрахунки проводяться шляхом оплати замовником після предявлення учасником рахунка на оплату товару або послуг, або після підписання сторонами акта звірки взаємних розрахунків, шляхом перерахування коштів на рахунок учасника, з урахуванням ПДВ, на умовах, зазначеному в цьому договорі.

Відповідно до п.4.2. договору №101/8 про закупівлю теплової енергії в гарячій воді від 24.01.2017 оплата за спожиту теплову енергію замовник здійснює на підставі наданих учасником рахунків не пізніше семи календарних днів з моменту їх надсилання (надання). До рахунків додаються акти про обсяги спожитої (поставленої) споживачем (субспоживачу) теплової енергії.

Зазначені договори про здійснення закупівель за державні кошти, як вказує позивач, містять орієнтовні величини обсягів закупівлі теплової енергії на рік та її вартість, а конкретні умови постачання теплової енергії, її облік, розрахунковий період, порядок оплати та конкретна відповідальність сторін унормовані договором про постачання теплової енергії в гарячій воді № 101.

Згідно рахунку № 101 від 31.12.2015 за грудень 2015 року відповідачу нараховано 569947,56 грн з ПДВ, рахунок вручено представнику споживача 05.01.2016, тому споживач повинен його сплатити до 13.01.2016, рахунок сплачено 21.03.2016 у розмірі 569 947,56 грн (остаточний розрахунок).

Згідно рахунку №101 від 31.01.2016 за січень 2016 року відповідачу нараховано 875 452,91 грн з ПДВ, рахунок вручено представнику споживача 04.02.2016, тому споживач повинен його сплатити до 12.02.2016, рахунок сплачено 08.02.2016 - 150 000,00 грн, 21.03.2016 - 130 052,44 грн, 30.03.2016 - 405 000,00 грн, 08.04.2016 - 190 400,47 грн (остаточний розрахунок).

Згідно рахунку № 101 від 29.02.2016 за лютий 2016 року відповідачу нараховано 771 857,37 грн з ПДВ, рахунок вручено представнику споживача 09.03.2016, тому споживач повинен був його сплатити до 17.03.2016, рахунок сплачено 15.03.2016 - 229 613,43 грн, 08.04.2016 - 37 412,53 грн, 21.06.2016 - 504 831,41 грн (остаточний розрахунок).

Згідно рахунку №101 від 31.03.2016 за березень 2016 року відповідачу нараховано 587 315,57 грн з ПДВ, рахунок вручено представнику споживача 05.04.2016, тому споживач повинен його сплатити до 13.04.2016, рахунок сплачено 15.03.2016 - 587 315,57 грн. (остаточний розрахунок).

Згідно рахунку №101 від 30.04.2016 за квітень 2016 року відповідачу нараховано 282 067,79 грн з ПДВ, рахунок вручено представнику споживача 05.05.2016, тому споживач повинен його сплатити до 13.05.2016, рахунок сплачений 13.05.2016 - 225 349,00 грн, 21ю06.2016 - 56 718,79 грн (остаточний розрахунок).

Згідно рахунку №101 від 31.10.2016 за жовтень 2016 року відповідачу нараховано 219 475,89 грн з ПДВ, рахунок вручено представнику споживача 09.11.2016, тому споживач повинен його сплатити до 17.11.2016, рaxунок сплачено 11.11.2016 - 219 475,89 грн (остаточний розрахунок).

Згідно рахунку №101 від 30.11.2016 за листопад 2016 року відповідачу нараховано 398 479,84 грн з ПДВ, рахунок вручено представнику споживача 06.12.2016, тому споживач повинен був його сплатити до 14.12.2016, рахунок сплачено 09.12.2016 - 389 479,84 грн (остаточний розрахунок).

Згідно рахунку №101 від 31.12.2016 за грудень 2016 року відповідачу нараховано 533 273,55 грн з ПДВ, рахунок вручено представнику споживача 05.01.2017, тому споживач повинен був його сплатити до 13.01.2017, рахунок сплачено 19.12.2016 - 500 000,00 грн, 14.02.2017 - 30 000,00 грн, 14.02.2017 - 3 273,55 грн (остаточний розрахунок).

Згідно рахунку №101 від 31.01.2017 за січень 2017 року відповідачу нараховано 635 023,19 грн з ПДВ, рахунок вручено представнику споживача 06.02.2017, тому споживач повинен був його сплатити до 14.02.2017, рахунок сплачено 14.02.2017 - 630 000,00 грн, 14.02.2017 - 5 023,19 грн (остаточний розрахунок).

Згідно рахунку №101 від 28.02.2017 за лютий 2017 року відповідачу нараховано 624 352,79 грн з ПДВ, рахунок вручено представнику споживача 07.03.2017, тому споживач повинен був його сплатити до 15.03.2017.

Згідно рахунку №101 від 31.03.2017 за березень 2017 року відповідачу нараховано 460 340,62 грн з ПДВ, рахунок вручено представнику споживача 05.04.2017, тому споживач повинен його сплатити до 13.04.2017.

Згідно рахунку №101 від 30.04.2017 за квітень 2017 року відповідачу нараховано 95 732,40 грн з ПДВ, рахунок вручено представнику споживача 05.05.2017, тому споживач повинен його сплатити до 13.05.2017.

Всі розрахунки, згідно їх змісту, виставлялись на підставі договору про постачання теплової енергії в гарячій воді №101 від 03.11.2014 та згідно з договорами про закупівлю теплової енергії в гарячій воді за відповідний період.

Таким чином, відповідачем за лютий квітень 2017 року не сплачено 1180425,81 грн.

31.10.2017 позивачем подано клопотання про зменшення позовних вимог в частині стягнення вартості спожитої теплової енергії у розмірі 1180425,81 грн у звязку зі сплатою боргу відповідачем, яке прийнято судом.

Колегія суддів дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, правильність застосування місцевим господарським судом норм процесуального та матеріального права приходить до висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлена обов'язковість договору для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст.627 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами.

За своєю правовою природою укладений між сторонами по справі договір є договором поставки.

Статтею 275 Господарського кодексу України визначено, що за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Відповідно ст.1 Закону України "Про теплопостачання", теплова енергія - товарна продукція, що виробляється на об'єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу.

Відповідно до ч.6 ст.19 Закону України "Про теплопостачання" споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Згідно з положеннями п.4 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 № 1198 (далі - Правила), користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі-продажу теплової енергії між споживачем і теплопостачальною організацією.

Споживач теплової енергії - фізична особа, яка є власником будівлі або суб'єктом підприємницької діяльності, чи юридична особа, яка використовує теплову енергію відповідно до договору (пункт 3 Правил).

Пунктами 23-28 Правил визначено порядок проведення розрахунків за спожиту теплову енергію, а п.40 Правил передбачено, що споживач теплової енергії зобов'язаний, зокрема, вчасно проводити розрахунки за спожиту теплову енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил.

Як вже зазначалось, 03.11.2014 між сторонами укладено договір про постачання теплової енергії в гарячій воді №101, яким визначено обсяги та вартість поставленої за цим договором теплової енергії. Крім того, між сторонами щорічно укладались договори про закупівлю теплової енергії в гарячій воді, а саме, № 101/6 від 29.12.2014, № 101/7 від 30.12.2015, № 101/8 від 24.01.2017 (а.с. 74-82 т. 2).

Умовами п.4.2.2. договору №101 від 03.11.2014 передбачено, що за несвоєчасну оплату за спожиту теплову енергію споживач несе відповідальність шляхом сплати пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочки починаючи з дня, наступного за датою остаточного розрахунку, індексу інфляції та 3% річних.

Крім того, у додатку № 4 "Порядок розрахунків за спожиту теплову енергію" до договору №101 від 03.11.2014 сторони визначили, що за несвоєчасне внесення плати за спожиту теплову енергію споживач сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставник НБУ, що діяла у період, за який нараховується. На суму боргу здійснюються додаткові нарахування із встановленням індексу інфляції та три відсотки річних за весь час прострочення.

Відповідно до частини першої статті 216 Господарського кодексу України (далі - ГК України) учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з частиною другою статті 217 ГК України у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Частиною першою статті 218 ГК України встановлено, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом.

Аналіз зазначеної статті вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобовязання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобовязання.

Позивачем за порушення зобовязань нараховано відповідачу пеню у розмірі 103 046,98 грн, інфляційні у розмірі 76 511,90 грн та 3% річних у розмірі 22 277,32 грн.

Колегія суддів, перевіривши надані позивачем розрахунки, вважає їх обґрунтованими.

Відповідно до ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки (до якої віднесено штраф і пеню) встановлюється договором або актом цивільного законодавства і може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Стаття 233 Господарського кодексу України встановлює, що у разі, якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов'язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Враховуючи те, що відповідач не звільнений від відповідальності за неналежне виконання договірних зобов'язань, у відповідача відсутня заборгованість по сплаті основного боргу за договором про постачання електричної енергії, відповідач має статус державної установи і фінансування відповідача здійснюється через головного розпорядника коштів - Міністерство освіти і науки України, а також те, що дії відповідача щодо несвоєчасного виконання взятих на себе зобовязань за договором не мали негативних наслідків для позивача у вигляді збитків, судом першої інстанції правомірно зменшено розмір нарахованої позивачем пені на 50%, тобто до 51 523,49 грн та частково задоволено позов щодо стягнення пені в сумі 51 523,49 грн.

Щодо заперечень відповідача стосовно того, що заявляючи вимоги про стягнення пені, інфляційних, 3% річних позивач при їх нарахуванні посилається лише на договір про постачання теплової енергії в гарячій воді № 101 від 01.11.2014 і при цьому ігнорує договори на закупівлю теплової енергії в гарячій воді № 101/6 від 29.12.2014, № 101/7 від 30.12.2015, № 101/8 від 24.01.2017, які щорічно укладаються позивачем і відповідачем відповідно до Закону України "Про публічні закупівлі", колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається зі змісту наданих договорів про закупівлю теплової енергії в гарячій воді, укладених між сторонами, їх умови визначають загальні положення поставки теплової енергії, обсяги постачання теплової енергії на період їх дії, ціну договору, строк поставки, загальні умови оплати та відповідальності, загальний перелік прав та обов'язків. При цьому, у розділі ХІ "Інші умови" (п.11.2) сторони чітко узгодили, що умови постачання теплової енергії, не передбачені цими договорами, регулюються між сторонами чинним законодавством, Правилами користування тепловою енергією та договором на постачання теплової енергії в гарячій воді № 101 від 03.11.2014 з усіма додатками.

Отже, саме умови договору про постачання теплової енергії в гарячій воді № 101 від 03.11.2014 визначають порядок розрахунків за спожиту теплову енергію (додаток № 4 до договору), визначають розмір відповідальності сторін (розділ 4 договору про постачання теплової енергії в гарячій воді, п. 6 додатку № 4 до нього), а не договори про закупівлю теплової енергії в гарячій воді, як вказує відповідач.

Затримка бюджетного фінансування, на яку посилається апелянт, не є підставою для звільнення відповідача від виконання зобов'язань, оскільки відповідно до приписів ст. 617 Цивільного кодексу України та ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, відсутність у боржника необхідних коштів. Невиконання чи неналежне виконання грошового зобов'язання у врегульованих законом відносинах тягне за собою наслідки у вигляді застосування на загальних підставах заходів відповідальності, передбачених цивільним кодексу України.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання відповідача на те, що позивач не надав будь-які докази, які б підтвердили повноваження осіб на отримання рахунків для оплати, з огляду на наступне.

Відповідно до п.2 наказу Кременчуцького льотного коледжу Національного Авіаційного Університету від 31.10.2015 «Про призначення осіб, відповідальних за загальний стан теплового господарства коледжу» відповідальними особами за технічний стан теплових мереж та економічні витрати теплової енергії покладено, зокрема, на центральній базі на майстра з ремонту сантехсистем ОСОБА_3 (а.с.201 т.2).

Згідно з заявою відповідача №01/23-123 від 07.12.2017, наданою заступнику начальника зі збуту т/ен ПАТ «Полтаваобленерго» Кременчуцької філії ОСОБА_2, відповідач просив рахунки та «ОСОБА_2 про обсяги спожитої теплової енергії» не відправляти поштою, а вручати представникам Кременчуцького льотного коледжу Національного Авіаційного Університету ОСОБА_4 та ОСОБА_3 Зобовязався рахунки та «ОСОБА_2 про обсяги спожитої теплової енергії» забирати до 10 числа кожного місяця (а.с.102 т.2).

Як вбачається з матеріалів справи, рахунки за грудень 2015 року квітень 2016 року, жовтень, грудень, січень 2016 року отримував ОСОБА_3 Рахунок за листопад 2016 року отримав ОСОБА_4 (а.с.57-65 т.1).

За таких обставин, зазначені посилання відповідача є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи.

Щодо посилання відповідача на укладання договору про постачання теплової енергії в гарячій воді № 101 від 01.11.2014 з Кременчуцьким льотним коледжем, який є філією Національного Авіаційного Університету, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з п.1.16. Положення про Кременчуцький льотний коледж Національного Авіаційного Університету коледж очолює начальник, який діє в усіх органах, підприємствах, організаціях, установах від імені університету на підставі генеральної довіреності ректора.

Відповідно до генеральної довіреності на керівника підрозділу №06.03/1575 від 30.06.2016 Міністерства освіти і науки України Національного авіаційного університету, НАУ начальник Кременчуцького льотного коледжу Національного Авіаційного Університету ОСОБА_1 уповноважений вчиняти дії від імені та в інтересах Національного Авіаційного Університету з питань діяльності Кременчуцького льотного коледжу НАУ, а саме, зокрема, укладати будь-які угоди, підписувати договори, повязані з діяльністю коледжу (а.с.105 т.1).

Стаття 204 ЦК України встановлює презумпцію правомірності договору.

Докази визнання недійсним вищевказаного договору в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до ст. 239 ЦК України правочин, вчинений представником створює, змінює, припиняє цивільні права та обовязки особи, яку він представляє.

Правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину (ст.241 ЦК України).

Матеріали справи свідчать, що після укладення договору про постачання теплової енергії в гарячій воді № 101 від 03.11.2014 відповідачем вчинялися дії, що свідчать про схвалення останнім цього договору, на що, зокрема, вказує факт оплати відповідачем послуг з постачання теплової енергії в гарячій воді. Зазначені факти свідчать про прийняття до виконання укладеного договору про закупівлю теплової енергії в гарячій воді № 101/8 від 24.01.2017 відповідачем.

Щодо посилання апелянта на те, що п.11.4. договору про закупівлю теплової енергії передбачено, що замовник здійснює платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами відповідно до ст.48 Бюджетного кодексу, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.3, 4 ст.48 Бюджетного кодексу України розміщення замовлення, укладення договору, придбання товару, послуги чи здійснення інших аналогічних операцій протягом бюджетного періоду, за якими розпорядником бюджетних коштів взято зобов'язання без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом та законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет), є недійсними. За такими операціями не виникають бюджетні зобов'язання та не утворюється бюджетна заборгованість. Зобов'язання, взяті учасником бюджетного процесу без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом та законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет), не вважаються бюджетними зобов'язаннями (крім витрат, що здійснюються відповідно до частини шостої цієї статті) і не підлягають оплаті за рахунок бюджетних коштів. Взяття таких зобов'язань є порушенням бюджетного законодавства. Витрати бюджету на покриття таких зобов'язань не здійснюються.

Наявність підписаних щорічно договорів про закупівлю теплової енергії в гарячій воді свідчить про виділення бюджетних асигнувань за даними договорами в межах встановлених п.3.1. договорів.

Тобто, у даному випадку, є наявність затримання саме бюджетного фінансування Головним розпорядником коштів, а не укладення договору без відповідних бюджетних асигнувань, в звязку з чим зазначені посилання відповідача є неогбгрунтованими.

Згідно з ч. 4 ст. 11 Господарського процесуального кодексу України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов'язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте, Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Згідно зі ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст.236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, в звязку з чим рішення Господарського суду Полтавської області від 11.10.2018 у справі № 917/1734/17 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись статтями 269, 270, п.1 статті 275, статтями 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Національного Авіаційного Університету в особі Кременчуцького льотного коледжу Національного Авіаційного Університету залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Полтавської області від 11.10.2018 у справі № 917/1734/17 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження до Верховного Суду передбачені статтями 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 26.02.2019.

Головуючий суддя Я.О. Білоусова

Суддя І.В. Тарасова

Суддя О.В. Шевель