ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" лютого 2019 р.            Справа№ 910/18618/17

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:           Руденко М.А.

суддів:           Пономаренка Є.Ю.

Дідиченко М.А.

при секретарі:          Ігнатюк Г.В.

за участю представників сторін:

від позивача за первісним позовом: Русскіна О.В., дов. б/н від 17.12.18

від відповідача за первісним позовом: Собко О.В., дов. № 2-463д від 28.12.18; Малярчук Ю.Б., дов. № 2-468д від 28.12.18

від третьої особи-1: Кузьмік Д.В., дов. № 27-21440/18 від 26.10.18

від третьої особи-2: Софін О.В., дов. № 18-0014/24891 від 04.05.18

від третьої особи-3: Гук О.О., ордер 432704 від 01.12.18

розглянувши матеріали апеляційних скарг публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" та публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування"

на рішення господарського суду міста Києва від 26.04.2018 р.

у справі № 910/18618/17 (суддя - Демидов В.О.)

за позовом публічного акціонерного товариства "Дельта Банк"

до публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування"

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача:

1) Фонд гарантування вкладів фізичних осіб

2) Національний банк України

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача:

3) Істомінов Сергій Вікторович

про стягнення 215 750 530,55 грн.,

та за зустрічним позовом публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування"

до публічного акціонерного товариства "Дельта Банк"

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та Національного банку України

про стягнення збитків у розмірі 49 366 956,50 грн.,-

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2017 року публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" (далі – позивач за первісним позовом, банк, кредитор) звернувся до господарського суду міста Києва з позовом до публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" (далі – відповідач за первісним позовом, позичальник, товариство) про стягнення 215 750 530,55 грн. заборгованості станом на 19.10.2017 р., у зв’язку з неналежним виконанням умов договору кредитної лінії № ВКЛ-2022390/1 від 30.09.2013 р., з яких:

9 702 739,73 грн. 3% річних від суми простроченого кредиту у період з 08.06.2015 р. по 03.08.2017 р.,

77 647 468,01 грн. сума заборгованості за простроченими процентами у період з 08.06.2015 р. по 03.08.2017 р.,

3 443 600,13 грн. пеня за несвоєчасне повернення процентів за кредитом у період з 01.11.2016 р. по 18.10.2017 р.,

3 167 407,60 грн. 3 % річних від суми прострочених процентів у період з 08.06.2015 р. по 18.10.2017 р.,

18 000 000,00 грн. штраф за дванадцять випадків порушення кредитного договору, а саме несвоєчасної оплати процентів за користування кредитними коштами по кредитному договору у період з 11.11.2016 р. по 11.10.2017 р.,

86 100 000,00 грн. інфляційні втрати за простроченим основним боргом у період з 01.01.2015 р. по 31.07.2017 р.,

17 689 315,08 грн. інфляційні втрати за простроченими процентами у період з 01.02.2015 р. по 30.09.2017 р.

14.11.2017 р. до господарського суду міста Києва надійшла зустрічна позовна заява публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" до публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" про стягнення збитків у розмірі 49 366 956,50 грн. (а.с. 154-158 том 1), які завдані внаслідок визнання нікчемними договорів поруки укладених між банком та фізичними особами в забезпечення виконання кредитного договору № ВКЛ-2022390/1 від 30.09.2013 р.

Рішенням господарського суду міста Києва від 26.04.2018 р. у справі № 910/18618/17 у задоволенні первісного та зустрічного позову відмовлено.

Мотивуючи рішення, суд першої інстанції зазначив, що під час вирішення первісних позовних вимог про стягнення заборгованості враховується наявність рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.12.2015 р. у справі № 826/18862/15 про визнання протиправним та скасування рішення уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в АТ "Дельта Банк" Кадирова В.В., яке оформлено протоколом № 1 комісії з перевірки правочинів (інших договорів) за кредитними операціями від 29.04.2015 р. про визнання нікчемними договорів поруки, а отже зобов'язання відповідача за первісним позовом перед позивачем за первісним позовом припинені внаслідок їх належного та повного виконання поручителями за договорами поруки, які у встановленому законом порядку не визнані недійсними і рішення щодо визнання яких нікчемними було скасовано в судовому порядку. У задоволенні зустрічного позову відмовлено з підстав не доведеності факту порушення відповідачем за зустрічним позовом зобов'язання за укладеним сторонами у справі договором кредитної лінії, а також не наданням доказів спричинення збитків у заявленому розмірі та не доведенням вини банку у спричиненні збитків.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" звернулося з апеляційною скаргою, у якій просило скасувати оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні первісного позову та винести постанову, якою задовольнити первісний позов в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт вказував на те, що рішенням господарського суду міста Києва від 19.08.2015 р. у справі № 910/14423/15, яке набрало законної сили, встановлено факт неналежного виконання позичальником умов договору кредитної лінії № ВКЛ-2022390/1 від 30.09.2013 р., тому наявність заборгованості за кредитним договором позичальником не заперечена та не підлягає повторному доведенню у даному спорі. При цьому, у зв'язку з тривалим невиконанням позичальником вищевказаного рішення суду заборгованість за кредитним договором станом на 19.10.2017 р. складає в сумі 215 750 530,55 грн. і позичальником в добровільному порядку не сплачена. Також, зазначив про те, що відмовляючи у задоволенні первісних вимог, судом першої інстанції не було взято до уваги нікчемність договорів поруки укладених 28.11.2014 р. між АТ "Дельта Банк" та фізичними особами - Побережною І.П., Богуцьким О.А., Істоміновим С.В., Шаповаловим І.А., Мілявським А.Я. та застосуванням 14.05.2015 р. банком наслідків нікчемності правочинів, а саме повернення поручителям сплачених ними грошових коштів за позичальника, що встановлено у рішенні господарського суду міста Києва від 19.08.2015 р. у справі № 910/14423/15.

16.05.2018 р. до Київського апеляційного господарського суду від публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" надійшла апеляційна скарга на рішення господарського суду міста Києва від 26.04.2018 р., у якій товариство просило скасувати оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні зустрічного позову та ухвалити нове, яким задовольнити зустрічний позов повністю.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначив, що у зв’язку з невиконанням ПАТ «Укргазвидобування» кредитного договору, у лютому 2015 року ПАТ «Дельта банк» було здійснено списання коштів з банківських рахунків фізичних осіб (поручителів) в рахунок погашення кредиторської заборгованості, про що було банком повідомлено боржника (ПАТ «Укргазвидобування») листом від 24.02.2015 року, в якому також зазначалось що усі права за кредитним договором перейшли до фізичних осіб-поручителів. Також, вказав, що суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні зустрічного позову не взяв до уваги той факт, що договори поруки, укладені банком з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку, були укладені з вини ПАТ «Дельта банк», оскільки саме відповідач за зустрічним позовом надав переваги ( пільги), прямо не встановлені законодавством чи внутрішніми документами банку - Побережній І.П., Богуцькому О.А., Істоміновому С.В., Шаповалову І.А., Мілявському А.Я. Отже, саме з цієї причини ПАТ «Укргазвидобування» не здійснювало сплату заборгованості за кредитним договором відповідачу за зустрічним позовом, вважаючи, що зобов’язання за кредитним договором є припиненим.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 04.06.2018 р., у складі колегії суддів: Зеленін В.О. (головуючий), Ткаченко Б.О., Буравльов С.І., відкрито апеляційне провадження, об’єднано апеляційні скарги в одне провадження та призначено справу до розгляду на 02.07.2018 р.

22.06.2018 р. до апеляційного господарського суду від товариства надійшов відзив із запереченнями на апеляційну скаргу банку.

25.06.2018 р. до апеляційного господарського суду від фонду гарантування вкладів фізичних осіб надійшов відзив із запереченнями на апеляційну скаргу товариства.

25.06.2018 р. до апеляційного господарського суду від фонду гарантування вкладів фізичних осіб надійшли пояснення щодо апеляційної скарги банку.

26.06.2018 р. до апеляційного господарського суду від банку надійшов відзив із запереченнями на апеляційну скаргу товариства.

27.06.2018 р. до апеляційного господарського суду від Істомінова С.В. надійшла заява про залучення його в якості третьої особи на стороні відповідача за первісним позовом, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Заява обґрунтована тим, що рішення по даній справі впливає на права, інтереси та обов’язки Істомінова С.В., як одного з кредиторів публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування", який набув такого статуту після часткового виконання, як поручителем, зобов’язань публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" по кредитному договору, стягнення заборгованості за яким є предметом розгляду даної справи.

02.07.2018 р. до апеляційного господарського суду від відповідача за первісним позовом надійшло клопотання про зупинення провадження у даній справі до вирішення справи № 910/14423/15 (розгляд апеляційної інстанції ухвали господарського суду міста Києва від 25.04.2018 р., якою відмовлено в задоволенні заяви публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" про перегляд за нововиявленими обставинами рішення господарського суду міста Києва від 19.08.2015 р.).

У задоволенні вказаного клопотання відмовлено, оскільки Київським апеляційним господарським судом 04.07.2018 р. у справі № 910/14423/15 прийнято постанову.

02.07.2018 р. судове засідання не відбулось, у зв’язку з перебуванням головуючого судді на лікарняному.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 17.07.2018 р., у зв’язку з виходом головуючого судді з лікарняного, розгляд справи призначено на 31.07.2018 р.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Київського апеляційного господарського суду від 30.07.2018 р., у зв’язку з перебуванням судді Буравльова С.І. у відпустці, змінено та сформовано колегію суддів у складі: Зеленін В.О. (головуючий), Ткаченко Б.О., Чорногуз М.Г.

31.07.2018 р. до апеляційного господарського суду від відповідача за первісним позовом надійшло клопотання про зупинення провадження у даній справі до вирішення справ №№ 757/51812/17-ц, 761/21994/15-ц, 757/37277/15-ц, предметом розгляду яких є визнання недійсними договорів поруки, укладених в якості забезпечення виконання зобов’язань за кредитним договором, стягнення заборгованості за яким є предметом розгляду даної справи.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 31.07.2018 р. задоволено клопотання представника Істомінова Сергія Вікторовича; залучено Істомінова Сергія Вікторовича третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача за первісним позовом; задоволено клопотання публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" про зупинення провадження у справі; зупинено апеляційне провадження у справі № 910/18618/17 до набрання законної сили судовими рішеннями у справах №№ 757/51812/17-ц, 761/21994/15-ц, 757/37277/15-ц.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 08.10.2018 р. скасовану ухвалу Київського апеляційного господарського суду від 31.07.2018 р. у справі №910/18618/17 в частині зупинення провадження, з підстав необґрунтованості пов'язаності та неможливості розгляду цієї справа із справами, до набрання законної сили рішеннями в яких зупинено провадження (№№ 757/51812/17-ц, 761/21994/15-ц, 757/37277/15-ц); справу передано на розгляд до Київського апеляційного господарського суду(а.с. 94-102 том 3)

У зв’язку з ліквідацією Київського апеляційного господарського суду відповідно до акту прийняття-передачі судових справ від 02.10.2018 р. справу № 910/18618/17 передано до Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.11.2018 р., у складі колегії суддів: Руденко М.А. (головуючий), Пономаренко Є.Ю., Дідиченко М.А., відкрито апеляційне провадження та призначено розгляд справи на 15.01.2019 р.

04.12.2018 р. до Північного апеляційного господарського суду від фонду гарантування вкладів фізичних осіб надійшли пояснення щодо апеляційної скарги банку.

04.12.2018 р. до Північного апеляційного господарського суду від фонду гарантування вкладів фізичних осіб надійшов відзив щодо апеляційної скарги товариства.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.01.2019 р. оголошено перерву до 29.01.2019 р.

25.01.2019 р. до Північного апеляційного господарського суду від банку надійшли письмові пояснення по справі.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.01.2019 р. оголошено перерву до 04.02.2019 р.

31.01.2019 р. до Північного апеляційного господарського суду від банку надійшли письмові пояснення по справі.

31.01.2019 р. до Північного апеляційного господарського суду від товариства надійшли письмові пояснення.

В судовому засіданні 04.02.2019 р. представники позивача за первісним позовом та третіх осіб-1,2 просили задовольнити апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Дельта Банк", скасувати оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні первісного позову та прийняти нове рішення в цій частині, яким вимоги первісного позову задовольнити в повному обсязі. Щодо апеляційної скарги ПАТ «Укргазвидобування» вказали на те, що рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволені позовних вимог за зустрічних позовом є обґрунтованим та законним, підстави для скасування і цій частині відсутні.

Представники публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" просили задовольнити їх апеляційну скаргу, скасувати оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні зустрічного позову та прийняти нове рішення в цій частині, яким вимоги зустрічного позову задовольнити. Відносно вимог апеляційної скарги публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» по первісному позову зазначили, що остання є необґрунтованою та такою, яка не підлягає задоволенню, оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні первісного позову просили залиши без змін.

Представник третьої особи-3 просив суд апеляційної інстанції залишити апеляційні скарги без задоволення, а оскаржуване рішення без змін та скасування.

Заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційних скарг, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" підлягає задоволенню, тоді як у задоволенні апеляційної скарги публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 30.09.2013 р. між публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" (кредитор) та публічним акціонерним товариством "Укргазвидобування" (позичальник) укладено договір кредитної лінії № ВКЛ-2022390/1 (далі - кредитний договір) (а.с. 10-12 том 1), за умовами якого кредитор зобов'язується надавати позичальнику грошові кошти у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання; надання кредиту здійснюється окремими частинами (траншами), на умовах, визначених кредитним договором, в межах відновлювальної кредитної лінії з максимальним лімітом заборгованості 150 000 000,00 грн., зі сплатою плати за користування кредитом 24 % річних та кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом не пізніше 31.12.2014 р. включно; повернення кредиту здійснюється не пізніше кінцевого терміну погашення заборгованості за кредитом (не пізніше 31.12.2014 р.), з урахуванням змін, внесених додатковими угодами № 2 від 31.10.2014 р., № 3 від 20.11.2014 р., № 4 від 28.11.2014 р. (а.с. 13-15 том 1).

За умовами пунктів 1.2, 2.1-2.3 кредитного договору кредит надається позичальнику для поповнення обігових коштів, рефінансування поточної заборгованості. Видача кредиту на цілі, визначені пунктом 1.2 кредитного договору, здійснюється згідно письмових заяв позичальника. Моментом (днем) надання кредиту (траншу) вважається день надання кредиту (траншу) з позичкового рахунку позичальника в повній або частковій (транш) сумі кредиту. Моментом (днем) повернення кредиту (траншу) вважається день зарахування на відповідні рахунки кредитора: суми кредиту (траншу), процентів, комісії та можливих штрафних санкцій, визначених кредитним договором, якщо інше не випливає з умов кредитного договору.

Пунктом 2.6 кредитного договору визначено, що нарахування процентів за користування кредитом (траншем) здійснюється у валюті кредиту щомісячно, в останній робочий день поточного місяця, за фактичну кількість днів користування кредитом (траншем) в періоді (28-29-30-31/365). При розрахунку процентів враховується день надання та не враховується день погашення кредиту (траншу).

Згідно до пункту 2.7 кредитного договору в редакції додаткового договору № 5 від 01.12.2014 р. (а.с. 16 том 1) сторони погодили, що сплата процентів за користування кредитом (траншем) здійснюється у валюті наданого кредиту (траншу) щомісячно, не пізніше 16 числа в грудні 2014 року, в інші місяці – не пізніше 10 числа місяця, наступного за місяцем, в якому нараховані проценти, а також в день повернення заборгованості за кредитом в повній сумі на рахунок кредитора.

Відповідно до підпунктів 3.3.4, 3.3.5 пункту 3.3 кредитного договору позичальник зобов'язаний протягом строку використання кредиту сплачувати проценти за їх використання, комісії в порядку, визначеному кредитним договором; повернути кредитору у повному обсязі кредит зі сплатою процентів та комісій кредитора, та можливих штрафних санкцій, у терміни, визначені кредитним договором.

У випадку прострочення позичальником строків сплати процентів, комісій, а також прострочення строків повернення кредиту, визначених цим договором, позичальник сплачує кредитору пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період прострочення, від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення. У випадку порушення позичальником вимог підпунктів 3.3.1-3.3.5, 3.3.8 пункту 3.3 договору, позичальник зобов’язаний сплатити кредитору штраф у розмірі 1 % від суми кредиту, визначеного пунктом 1.1 договору (150 000 000,00 грн.), за кожний випадок порушення (пункти 4.1, 4.2 кредитного договору).

Відповідно до пункту 4.3 кредитного договору у випадку невиконання позичальником зобов’язань, визначених пунктом 3.3 договору, протягом більше 10 календарних днів від дня закінчення строку, встановленого для їх виконання договором, на одинадцятий календарний день строк користування кредитом вважається таким, що закінчився та, відповідно, позичальник зобов’язаний погасити наявну заборгованість за кредитом, сплатити нараховані проценти, комісії та штрафні санкції. Після повного погашення заборгованості позичальника за цим договором дія цього договору припиняється. Виконання позичальником даного обов’язку не потребує від кредитора надіслання жодних попередніх письмових повідомлень та/або вимог до позичальника.

Згідно з пункту 8.3 кредитного договору він набирає чинності з дати укладення та діє до остаточного виконання сторонами прийнятих на себе зобов'язань за кредитним договором.

30.09.2013 р. на виконання умов кредитного договору банком надано позичальнику кредитні кошти на суму 150 000 000,00 грн., що підтверджується банківською випискою по рахунку товариства (а.с. 40 том 1).

У зв'язку з порушенням позичальником виконання зобов'язань за договором кредитної лінії № ВКЛ-2022390/1 від 30.09.2013 р., з метою захисту порушених прав, в 2015 році банк звернувся до господарського суду міста Києва з позовною заявою про стягнення з публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" заборгованості в сумі 209 608 865,49 грн.

Рішенням господарського суду міста Києва від 19.08.2015 р. у справі № 910/14423/15 (а.с. 21-28 том 1), яке залишено в силі постановою Вищого господарського суду України від 15.03.2016 р. та постановою Вищого господарського суду України від 10.07.2017 р. (перегляд рішення по заяві за нововиявленими обставинами), позов публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" задоволено та стягнуто з публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" заборгованість, існуючу станом на 08.06.2015 р., а саме:

150 000 000,00 грн. прострочений борг по кредиту;

31 405 479,45 грн. пені за несвоєчасне повернення кредиту (за період з 06.01.2015 р. по 08.06.2015 р.);

15 583 561,65 грн. прострочені проценти по кредиту (за період з 06.01.2015 р. по 08.06.2015 р.);

1 641 997,22 грн. пені за несвоєчасне повернення нарахованих процентів (за період з 12.03.2014 р. по 08.06.2015 р.);

13 500 000,00 грн. штрафу за неналежне виконання зобов'язання (пп. 3.3.4 - несплата процентів за користування кредитними коштами за період з січня по червень 2015 року (шість порушень); пп. 3.3.8 - невиконання обов’язку з подання документів (два порушення); пп. 3.3.5 - не повернуто кредитору у повному обсязі кредит зі сплатою процентів та комісій кредитора (одне порушення);

1 886 301,37 грн. 3% річних від суми простроченої заборгованості за кредитом (за період з 06.01.2015 р. по 08.06.2015 р.);

91 555,79 грн. 3% річних від суми простроченої заборгованості за процентами (за період з 12.03.2014 р. по 08.06.2015 р.);

стягнуто з публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" в доход державного бюджету України 73 080,00 грн. судового збору.

Детальний розрахунок вказаної заборгованості наявний в матеріалах даної справи (а.с. 105-106 том 1).

Факт повного погашення боргу за договором кредитної лінії № ВКЛ-2022390/1 від 30.09.2013 р. підтверджується банківською випискою по рахунку товариства (а.с. 216 том 1), меморіальними ордерами від 07.08.2017 р. (а.с. 95-101 том 1) та платіжним дорученням № 4964 від 07.08.2017 р. на суму 214 181 975,48 грн. (а.с. 94 том 1).

У зв'язку з тривалим невиконанням публічним акціонерним товариством "Укргазвидобування" рішення господарського суду міста Києва від 19.08.2015 р. у справі № 910/14423/15, публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" в 2017 році звернулось до суду першої інстанції із даним позовом до позичальника про стягнення заборгованості за договором кредитної лінії № ВКЛ-2022390/1 від 30.09.2013 р. в сумі 215 750 530,55 грн., існуючу станом на 19.10.2017 р.

Заперечуючи проти первісного позову публічне акціонерне товариство "Укргазвидобування" звернулось до господарського суду із зустрічними вимогами про стягнення з публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» збитків в сумі 49 366 956, 50 грн., які мотивовані тим, що у зв'язку з невиконанням позичальником кредитного договору у лютому 2015 року банк здійснив списання з банківських рахунків фізичних осіб-поручителів на погашення кредиторської заборгованості, про що було повідомлено позичальника, а також зазначено, що усі права кредитора за кредитним договором перейшли до цих фізичних осіб-поручителів та згідно з банківською довідкою від 08.04.2015 р. станом на 28.02.2015 р. у позичальника немає кредиторської заборгованості перед банком. Таким чином, отримавши від банку лист про відсутність заборгованості за кредитним договором, позичальник вважав, що зобов'язання за цим договором є припиненими та не сплачував грошові кошти, у зв’язку з чим відбулось прострочення виконання грошових зобов’язань за кредитним договором та рішенням господарського суду міста Києва від 19.08.2015 р. у справі № 910/14423/15 було стягнуто заборгованість, яка сплачена позичальником.

Позивач за зустрічним позовом вказував, що у випадку, якби банк не порушив установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності та не уклав нікчемні договори поруки, позичальник не вимушений був би сплачувати нараховані за період прострочення виконання зобов’язання з 20.02.2015 р. по 08.06.2015 р.:25 594 520,55 грн. пені за несвоєчасне повернення кредиту; 10 652 054,79 грн. заборгованість за простроченими нарахованими процентами;1 226 421,17 грн. пені за несвоєчасне повернення нарахованих процентів;10 500 000,00 грн. штрафу за неналежне виконання зобов’язання; 1 331 506,85 грн. 3% річних від суми простроченої заборгованості за кредитом; 62 453,14 грн. 3% річних від суми простроченої заборгованості за процентами, що у сумі складає 49 366 956,50 грн. та є збитками, які понесені позивачем за зустрічним позовом з протиправних дій кредитора та підлягають відшкодуванню.

Відмовляючи у задоволенні первісного позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.12.2015 р. у справі № 826/18862/15 визнано протиправним та скасовано рішення уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в АТ «Дельта Банк» Кадирова В.В., яке оформлене протоколом № 1 комісії з перевірки правочинів (інших договорів) за кредитними операціями від 29.04.2015 р. про визнання нікчемними договорів поруки, тому зобов'язання позичальника перед кредитором за кредитним договором є припиненими внаслідок належного та повного виконання поручителями за договорами поруки, які у встановленому законом порядку не визнані недійсними і рішення щодо визнання яких нікчемними було скасовано в судовому порядку. У задоволенні зустрічного позову відмовлено з підстав не доведеності факту порушення відповідачем за зустрічним позовом зобов'язань за договором кредитної лінії, а також не наданням доказів спричинення збитків у заявленому розмірі та не доведенням вини банку у спричиненні збитків.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позовних вимог за первісним позовом зважаючи на наступне.

Як унормовано відповідно до положень частини 1 статті 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Статтею 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу України, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно із частиною 3 статті 1049 Цивільного кодексу України позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на банківський рахунок позикодавця.

Приписами частини 1 статті 1050 Цивільного кодексу України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Умовами статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов’язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, а згідно частини 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов’язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно частини 1 статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов’язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов’язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 Цивільного кодексу України).

Господарськими санкціями ст. 217 Господарського кодексу України визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки, як-то відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Штрафні санкції визначаються ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України як господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов’язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов’язання.

Згідно з частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Факти невиконання позичальником зобов'язань з повернення суми одержаного кредиту у строк, встановлений кредитним договором № ВКЛ-2022390/1 від 30.09.2013 р. та неналежного виконання зобов'язань зі сплати процентів за користування кредитом, встановлено рішенням господарського суду міста Києва від 19.08.2015 р. у справі № 910/14423/15 (між тими ж сторонами), тому ці факти не підлягають повторному доказуванню в силу частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу.

Згідно ст. 598 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до приписів статей 598-609 Цивільного кодексу України, рішення суду про стягнення грошової суми не є підставою для припинення зобов'язання.

Статтею 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Отже, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє кредитора права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та Цивільного кодексу України, а також сплату боржником процентів, належних кредитору відповідно до статті 1048 Цивільного кодексу України.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд України в постанові від 25.05.2016 р. у справі № 6-157цс16 та Верховний Суд у постанові від 18.01.2018 р. у справі № 309/4208/13-ц.

Як вбачається із матеріалів справи та не заперечується сторонами, позичальник свої зобов'язання за кредитним договором після ухвалення рішення господарського суду міста Києва від 19.08.2015 р. у справі № 910/14423/15 виконав лише 04.08.2017 р.

Зважаючи на той факт, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору та не позбавляє банк права на нарахування процентів в порядку, передбаченому статтею 1048 Цивільного кодексу України, а також інших сум за кредитним договором, колегія суддів зазначає про наявність правових підстав для нарахування позивачем процентів відповідно до п. 2.6, 2.7., п.п. 1.1.1 кредитного договору, пені за несвоєчасне повернення процентів за кредитом на підставі пункту 4.1 вищевказаного договору, штрафу за неналежне виконання умов договору ( п. 4.2) , 3 % річних за прострочення сплати кредиту, 3 % річних за прострочення сплати процентів за кредитом, інфляційних втрат за прострочення сплати кредиту та за прострочення сплати процентів за кредитом.

При цьому, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи ПАТ «Укргазвидобування» про те, що правовідносини сторін за кредитним договором є припиненими, оскільки на виконання договорів поруки у лютому 2015 року відбулося погашення заборгованості за договором кредитної лінії № ВКЛ-2022390/1 від 30.09.2013 р. шляхом договірного списання грошових коштів з рахунків поручителів згідно з умовами договорів поруки, зважаючи на наступне.

На підставі постанови Правління Національного банку України № 150 від 02.03.2015 р. "Про віднесення публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до категорії неплатоспроможних" (а.с. 17-18 том 1), виконавчою дирекцією фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 51 від 02.03.2015 р. "Про запровадження тимчасової адміністрації у публічному акціонерному товаристві "Дельта Банк" (а.с. 19 том 1), згідно з яким з 03.03.2015 р. запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Кадирова В.В.

02.10.2015 р. виконавчою дирекцією фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 181 "Про початок процедури ліквідації АТ "Дельта Банк" та делегування повноважень ліквідатора банку" (а.с. 39 том 1), яким з 05.10.2015 р. по 04.10.2017 р. було розпочато процедуру ліквідації АТ "Дельта Банк", призначено уповноваженою особою фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора АТ "Дельта Банк" Кадирову В.В.

20.02.2017 р. виконавчою дирекцією фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 619 "Про продовження строків здійснення процедури ліквідації АТ "Дельта Банк" та делегування повноважень ліквідатора" (а.с. 20 том 1), яким продовжено строки здійснення процедури ліквідації АТ "Дельта банк" Кадирова В.В. на два роки до 04.10.2019 р.

Зі змісту постанови Вищого господарського суду України від 15.03.2016 р. у справі № 910/14423/15 вбачається, що 28.11.2014 р. між публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" (кредитором) і Побережною І.П., Богуцьким О.А., Істоміновим С.В., Шаповаловим І.А., Мілявським А.Я. (поручителями) укладено договори поруки №№ П3, П2022390-5, П2022390-6, П, П30019775-9, за умовами яких поручителі зобов'язались перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником договору кредитної лінії № ВКЛ-2022390/1 від 30.09.2013 р.

Протоколом № 1 від 29.04.2015 р. засідання комісії АТ "Дельта Банк" з перевірки правочинів (інших договорів) за кредитними операціями виявлено, що договори поруки №№ П3, П2022390-5, П2022390-6, П, П30019775-9 від 28.11.2014, є нікчемними на підставі п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", про що було повідомлено фізичних осіб-поручителів.

На виконання наказу уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" № 309 від 07.05.2015 р. було застосовано наслідки нікчемності договорів поруки від 28.11.2014 р. шляхом повернення поручителям 14.05.2015 р. коштів, списаних з їх рахунків в рахунок погашення заборгованості публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" перед публічним акціонерним товариством "Дельта Банк", на відкриті рахунки фізичних осіб-поручителів.

14.05.2015 р. публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" повернуло поручителям грошові кошти у загальній сумі 150 000 000,00 грн., які 19.02.2015 р. та 20.02.2015 р. були списані з депозитних рахунків фізичних осіб як поручителів публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" в рахунок погашення кредиту за договором кредитної лінії № ВКЛ-2022390/1 від 30.09.2013 р., а отже, правомірним є висновок про відсутність підстав для припинення зобов'язань публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" за договором кредитної лінії № ВКЛ-2022390/1 від 30.09.2013 р.

Враховуючи наведене, факт повернення грошових коштів поручителям та відсутність підстав для припинення зобов'язань за договором кредитної лінії № ВКЛ-2022390/1 від 30.09.2013 р. встановлені рішенням господарського суду міста Києва від 19.08.2015 р. у справі № 910/14423/15, яке залишено в силі постановою Вищого господарського суду України від 15.03.2016 року та постановою Вищого господарського суду України від 10.07.2017 року, і вказані обставини не підлягають повторному доказуванню.

За приписами частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Слід також зазначити, що статтею 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" на уповноважену особу фонду гарантування вкладів фізичних осіб покладено обов’язок забезпечити перевірку правочинів, вчинених банком протягом року до дня запровадження тимчасової адміністрації на предмет виявлення нікчемних правочинів з підстав, визначених частиною третьою наведеної статті.

У відповідності до даної норми рішення уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб оформлюються у формі саме повідомлення про нікчемність правочинів.

Тобто, фонд лише виявляє правочини, що вже є нікчемними в силу ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", і повідомляє про них, а не визнає чи робить їх нікчемними саме своїми рішеннями.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01.02.2018 р. у справі № 910/21976/16 та від 19.07.2018 р. у справі № 910/7084/16.

Таким чином, сама по собі нікчемність правочинів, передбачених ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", не залежить від наявності чи відсутності рішення уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Такі правочини є нікчемними в силу частини 3 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", а не визнані такими уповноваженою особою фонду гарантування вкладів фізичних осіб, оскільки на останню покладено обов'язок виключно щодо виявлення нікчемних правочинів неплатоспроможного банку, яким є АТ "Дельта Банк".

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (частина 2 статті 215 Цивільного кодексу України).

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає необґрунтованим посилання позичальника на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.12.2015 р. у справі № 826/18862/15, якою визнано протиправним та скасовано рішення уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в АТ "Дельта Банк" Кадирова В.В., яке оформлене протоколом № 1 комісії з перевірки правочинів (інших договорів) за кредитними операціями від 29.04.2015 р. про визнання нікчемними договорів поруки.

Заперечуючи проти задоволення первісних позовних вимог, позичальник посилався на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену в постанові від 28.03.2018 р. по справі № 444/9519/12, та вказував, що сторонами договору кредитної лінії № ВКЛ-2022390/1 від 30.09.2013 р. встановлено кінцевий термін погашення заборгованості за кредитом - 31.12.2014 р., а відтак, з цієї дати право банка нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Окрім цього, позичальник також вважав, що строку користування кредитом закінчився з огляду на положення пункту 4.3 договору.

Слід зазначити, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 р. у справі № 444/9519/12 висловлено правову позицію про те, що припис абзацу 2 частини 1 статті 1048 Цивільного кодексу України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Як наслідок, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 Цивільного кодексу України, так як в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Водночас, при розгляді даної справи колегія суддів приймає до уваги те, що пунктами 2.3, 2.6, 2.7, 3.3.4, 8.3 кредитного договору сторони в добровільному порядку погодили, що протягом строку використання кредиту позичальник зобов’язаний сплачувати проценти (щомісячно) за користування кредитними коштами, які нараховуються банком щомісячно, в останній робочий день поточного місяця, за фактичну кількість днів користування кредитом в періоді (28-29-30-31/365). Моментом повернення кредиту вважається день зарахування на відповідні рахунки кредитора грошових коштів, визначених кредитним договором, а договір діє до остаточного виконання сторонами прийнятих на себе зобов’язань.

Таким чином, проценти нараховуються за термін фактичного користування кредитними коштами, починаючи з першого дня видачі кредиту включно, та до повного погашення заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до приписів статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Колегія суддів зазначає, що у даній справі сторонами кредитного договору з урахуванням принципу свободи договору (статті 6, 627 Цивільного кодексу України) передбачено іншу домовленість, яка, на відміну від загального правила щомісячної виплати процентів лише у межах погодженого сторонами строку кредитування, встановленого абзацом 2 частини 1 статті 1048 Цивільного кодексу України, допускає нарахування банком процентів за користування кредитом по день повного погашення заборгованості.

Окрім цього, правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 28.03.2018 р. у справі № 444/9519/12 стосуються тлумачення норм матеріального права у правовідносинах споживчого кредитування громадян, умови якого в силу специфіки правового режиму кредитування істотно відрізняється від кредитування суб’єктів господарювання.

Відтак, враховуючи умови кредитного договору, посилання позичальника на застосування до правовідносин сторін даного спору правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постанові від 28.03.2018 р. у справі № 444/9519/12 та закінчення строку користування кредитом з огляду на положення пункту 4.3 договору з 11.01.2015 р. є помилковими.

Відхиляючи твердження позичальника щодо відсутності правових підстав для стягнення штрафу, колегія суддів зазначає, що штраф нарахований у відповідності до умов пункту 4.2 договору, у зв’язку з несплатою позичальником процентів за користування кредитними коштами (порушення пп. 3.3.4) у розмірі 1 % від суми кредиту за період неналежного виконання зобов’язання з 11.11.2016 р. по 11.10.2017 р., тобто за дванадцять випадків порушення кредитного договору.

Перевіривши здійснені банком розрахунки, колегією суддів встановлено, що 9 702 739,73 грн. 3% річних від суми простроченого кредиту у період з 08.06.2015 р. по 03.08.2017 р., 77 647 468,01 грн. сума заборгованості за простроченими процентами у період з 08.06.2015 р. по 03.08.2017 р., 3 443 600,13 грн. пені за несвоєчасне повернення процентів за кредитом у період з 01.11.2016 р. по 18.10.2017 р., 3 167 407,60 грн. 3 % річних від суми прострочених процентів у період з 08.06.2015 р. по 18.10.2017 р., 18 000 000,00 грн. штрафу за дванадцять випадків порушення кредитного договору, а саме несвоєчасної оплати процентів за користування кредитними коштами по кредитному договору у період з 11.11.2016 р. по 11.10.2017 р., 86 100 000,00 грн. інфляційних втрат за простроченим основним боргом у період з 01.01.2015 р. по 31.07.2017 р., 17 689 315,08 грн. інфляційних втрат за простроченими процентами у період з 01.02.2015 р. по 30.09.2017 р. є арифметично вірними, відповідають приписам законодавства та умовам договору.

Враховуючи, що доказів сплати заборгованості по сплаті процентів, штрафних санкцій, трьох відсотків річних та втрат від інфляції у зв’язку з несвоєчасним погашенням заборгованості за кредитним договором № ВКЛ -2022390/1 від 30 вересня 2013 року матеріали справи не містять, заявлені до стягнення суми позичальником не заперечені, контррозрахунку ним не здійснено, позовні вимоги за первісним позовом підлягають задоволенню.

Щодо зустрічного позову публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" до публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" про стягнення збитків у розмірі 49 366 956,50 грн. необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України захист цивільних прав та інтересів здійснюється, зокрема, шляхом стягнення з особи, яка порушила право, завданих збитків.

Згідно із частиною 1 статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Приписами частини 2 статті 217 Господарського кодексу України у сфері господарювання застосовуються господарські санкції, однією з яких є відшкодування збитків. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських правовідносин є скоєне ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до статті 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин повинен відшкодувати спричинені ним збитки суб'єкту, права чи законні інтереси якого були порушені. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата чи пошкодження її майна, а також неотримання доходів, які управнена сторона отримала б при належному виконанні зобов'язання іншою стороною.

Обов'язковими умовами покладення відповідальності на винну сторону є наявність збитків, протиправність дій цієї особи, причинного зв'язку між діями особи та збитками, які складають об'єктивну сторону правопорушення, та вини особи, внаслідок дій якої спричинено збитки. Відсутність хоча б одного з елементів складу правопорушення звільняє боржника від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов'язань (виключає його відповідальність).

Нормами статті 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Таким чином, для настання відповідальності у вигляді відшкодування збитків позивачу за зустрічним позовом слід довести, що протиправні дії чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи – безумовним наслідком такої протиправної поведінки.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач за зустрічним позовом не довів факту порушення публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" зобов'язання за укладеним сторонами у справі договором кредитної лінії, при цьому доведеним є факт порушення своїх зобов'язань саме позичальником за кредитним договором. Разом з цим, позивачем за первісним позовом не надано доказів спричинення збитків, не зазначено, в чому саме вони полягають та не доведено вини банку у спричиненні збитків.

Слід також зазначити, що відповідно до статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації, а саме під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусового стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку; нарахування неустойки; інших фінансових санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов’язань перед кредиторами та зобов’язань щодо сплати податків і зборів (обов’язкових платежів); зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого цим законом, нарахування відсотків за зобов’язанням банку перед кредиторами.

Доводи апеляційної скарги товариства не спростовують висновку суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні зустрічного позову.

Відповідно до ст. ст. 73, 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при вирішенні спору в частині позовних вимог по первісному позову невірно застосовані норми матеріального права, та зроблені висновки, які не відповідають обставинам справи, що призвело до необґрунтованої відмови у задоволенні первісних позовних вимог.

Відповідно до п. 3 ч. 1 статті 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування рішення суду першої інстанції є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права.

За таких обставин справи, апеляційна скарга публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" підлягає задоволенню, тоді як у задоволенні апеляційної скарги публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" слід відмовити, а оскаржене рішення господарського суду міста Києва від 26.04.2018 року у даній справі – скасувати в частині відмови у задоволенні первісних вимог з прийняттям нового рішення про задоволення первісного позову. В іншій частині рішення господарського суду міста Києва від 26.04.2018 р. у справі № 910/18618/17 підлягає залишенню без змін.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору, у зв'язку з задоволенням вимог первісного позову покладаються на відповідача за первісним позовом; судовий збір за розгляд апеляційної скарги публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" покладається на товариство , з підстав відмови у її задоволенні.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" на рішення господарського суду міста Києва від 26.04.2018 р. у справі № 910/18618/17 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" на рішення господарського суду міста Києва від 26.04.2018 р. у справі № 910/18618/17 задовольнити.

Рішення господарського суду міста Києва від 26.04.2018 р. у справі № 910/18618/17 скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" та прийняти нове рішення в цій частині.

Задовольнити позовні вимоги публічного акціонерного товариства "Дельта Банк".

Стягнути з публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" (вул. Кудрявська, 26/28, м. Київ, 04053; ) на користь публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" (вул. Щорса, 36-Б, м. Київ, 01133; ) 9 702 739 (дев'ять мільйонів сімсот дві тисячі сімсот тридцять дев'ять) грн. 73 коп. 3 % річних від суми простроченого кредиту, 77 647 468 (сімдесят сім мільйонів шістсот сорок сім тисяч чотириста шістдесят вісім) грн. 01 коп. заборгованості за простроченими процентами, 3 443 600 (три мільйони чотириста сорок три тисячі шістсот) грн. 13 коп. пені за несвоєчасне повернення процентів за кредитом, 3 167 407 (три мільйони сто шістдесят сім тисяч чотириста сім) грн. 60 коп. 3 % річних від суми прострочених процентів, 18 000 000 (вісімнадцять мільйонів) грн. 00 коп. штрафу, 86 100 000 (вісімдесят шість мільйонів сто тисяч) грн. 00 коп. інфляційних витрат за простроченим основним боргом, 17 689 315 (сімнадцять мільйонів шістсот вісімдесят дев'ять тисяч триста п'ятнадцять) грн. 08 коп. інфляційних витрат за простроченими процентами, 240 000 (двісті сорок тисяч) грн. 00 коп. судового збору за подання позову, 360 000 (триста шістдесят тисяч) грн. 00 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

В іншій частині рішення господарського суду міста Києва від 26.04.2018 р. у справі № 910/18618/17 залишити без змін.

Доручити господарському суду міста Києва видати наказ.

Матеріали справи № 910/18618/17 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.ст. 287, 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення складено 19.02.2019 року

Головуючий суддя                                                            М.А. Руденко

Судді                                                                                Є.Ю. Пономаренко

М.А. Дідиченко