УХВАЛА

21 лютого 2019 року

м. Київ

Справа № Б24/129-10(Б15/29/26/65/03)

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Погребняка В.Я. - головуючого, Катеринчук Л.Й., Жукова С.В.,

учасники справи:

ініціюючий кредитор - Товариство з обмеженою відповідальністю "Диктум-Фактум",

боржник - Відкрите акціонерне товариство "Дніпродзержинський домобудівельний комбінат",

заявник - Товариство з обмеженою відповідальністю "Полярис"

розглянувши матеріали касаційної скарги Товариство з обмеженою відповідальністю "Полярис"

на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області

від 28.08.2018

у складі судді Калиниченко Л.М.,

та постанову Центрального апеляційного господарського суду

від 13.12.2018

у складі колегії суддів: Кузнецова В.О., (головуючий), суддя - Чередка А.Є., суддя - Березкіної О.В.,

у справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Диктум-Фактум",

до Відкритого акціонерного товариства "Дніпродзержинський домобудівельний комбінат",

про визнання банкрутом,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 28.08.2018 у задоволенні клопотання ТОВ "Омега-2000" про зупинення провадження за заявою про перегляд ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 18.04.2018 за нововиявленими обставинами до прийняття остаточного процесуального рішення по кримінальному провадженню № 0000235 відмовлено. Відмовлено ТОВ "Омега-2000" в задоволенні заяви про відкладення розгляду справи на іншу дату. Відмовлено ТОВ "Омега-2000" у задоволенні заяви про перегляд ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 18.04.2008 про припинення провадження у справі № Б15/29/26/65-03.

Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 13.12.2018, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Омега-2000" залишено без задоволення, ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 28.08.2018 залишено без змін.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Полярис" (далі - ТОВ "Полярис", заявник) 26.01.2019 звернулось з касаційною скаргою до Верховного Суду на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 28.08.2018 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 13.12.2018 у справі № Б24/129-10(Б15/29/26/65/03) Господарського суду Дніпропетровської області.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи № Б24/129-10(Б15/29/26/65/03) було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Погребняк В.Я., суддя - Жуков С.В., суддя - Пєсков В.Г., що підтверджується протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 06.02.2019.

У зв'язку з відпусткою судді Пєскова В.Г. автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи № Б24/129-10(Б15/29/26/65/03) було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Погребняк В.Я., суддя - Жуков С.В., суддя - Катеринчук Л.Й., що підтверджується протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.02.2019.

Колегія суддів Касаційного господарського суду, розглянувши матеріали касаційної скарги ТОВ "Полярис", дійшла висновку про повернення касаційної скарги, як такої, що оформлена з порушенням вимог статті 290 Господарського процесуального кодексу України, з наступних підстав.

За змістом пункту 5 частини 2 статті 290 ГПК у касаційній скарзі повинно бути зазначено обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення.

За змістом пункту 4 частини 4 статті 292 ГПК касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Згідно з частиною 2 статті 287 ГПК України такими підставами є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Тобто, процесуальний закон покладає на скаржника обов'язок зазначити в касаційній скарзі про неправильне застосування норм матеріального та/або порушення норм процесуального права, яких припустилися суди нижчих інстанцій при прийнятті оскаржуваних судових рішень, в чому саме полягає таке порушення або неправильне застосування і яким чином воно вплинуло на прийняття оскаржуваних рішень. Скаржник повинен зазначити, які саме норми матеріального чи процесуального права, на його думку, порушено або застосовано неправильно, у чому полягає це порушення або неправильне застосування

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію "суду права", що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави. Тим самим Верховний Суд за допомогою загальної правозастосовчої діяльності дозволяє досягнути індивідуального блага.

Згідно з імперативними вимогами статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та статті 236 Господарського процесуального кодексу України висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду; органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи не можуть приймати рішення, які скасовують судові рішення або зупиняють їх виконання.

Таким чином, призначення Верховного Суду як найвищої судової установи в Україні - це, у першу чергу, сформувати обґрунтовану правову позицію стосовно застосування всіма судами у подальшій роботі конкретної норми матеріального права або дотримання норми процесуального права, що була неправильно використана судом і таким чином спрямувати судову практику в єдине і правильне правозастосування (вказати напрямок у якому слід здійснювати вибір правової норми); на прикладі конкретної справи роз'яснити зміст акта законодавства в аспекті його розуміння та реалізації на практиці в інших справах з вказівкою на обставини, що потрібно враховувати при застосуванні тієї чи іншої правової норми, але не нав'язуючи, при цьому, нижчестоящим судам результат вирішення конкретної судової справи.

Забезпечення єдності судової практики є реалізацією принципу правової визначеності, що є одним із фундаментальних аспектів верховенства права та гарантує розумну передбачуваність судового рішення. Крім того, саме така діяльність Верховного Суду забезпечує дотримання принципу рівності всіх осіб перед законом, який втілюється шляхом однакового застосування судом тієї самої норми закону в однакових справах щодо різних осіб.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права в Україні (стаття 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути більш суворими ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: "Levages Prestations Services v. France" від 23 жовтня 1996 року; "Brualla Gomes de la Torre v. Spain" від 19 грудня 1997 року).

Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, зокрема і у справі "Устименко проти України" (заява № 32053/13), що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі "Рябих проти Росії" заява № 52854/99).

Не можна розглядати перегляд, як замасковану апеляцію. Відступи від цього принципу виправдані лише тоді, коли вони необхідні за обставин суттєвого та неспростовного характеру.

Касаційна скарга ТОВ "Полярис" зводиться до викладення фактичних обставин справи, незгоди з оскаржуваними судовими рішеннями та цитування окремих норм матеріального та процесуального права.

Проте заявник не зазначає, які норми матеріального чи процесуального права порушено судами попередніх інстанцій та в чому полягає суть порушення положень вказаних норм чи помилковість їх застосування.

Враховуючи вказане, Суд дійшов висновку про застосування до поданої касаційної скарги наслідків, передбачених пунктом 4 частини 4 статті 292 Господарського процесуального кодексу України у вигляді повернення скарги без розгляду.

Водночас, колегія суддів зауважує, що назви Господарського суду Дніпропетровської області та Вищого господарського суду України викладені в редакції касаційної скарги ТОВ "Полярис" можуть бути розцінені як неповага до суду.

За таких обставин, Суд наголошує на необхідності дотримання положень статті 43 Господарського процесуального кодексу щодо добросовісного користування та недопущення зловживання процесуальними правами.

На підставі викладеного та керуючись 287, 290, пунктом 4 частини 4 статті 292 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, -

У Х В А Л И В:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Полярис" на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 28.08.2018 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 13.12.2018 у справі № Б24/129-10(Б15/29/26/65/03) повернути скаржнику.

2. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Головуючий В.Я. Погребняк

Судді Л.Й. Катеринчук

С.В. Жуков