УХВАЛА

06 лютого 2019 року

м. Київ

Справа № 916/1789/13

Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду Краснова Є.В.

розглянувши матеріали касаційної скарги Державного підприємства «Український науково-дослідний інститут медицини транспорту» Міністерства охорони здоров'я України на постанову Південно - західного апеляційного господарського суду від 04.12.2018 у справі

за позовом Одеського прокурора з нагляду за додержанням законів у транспортній сфері Одеської області в інтересах державі в особі Державної адміністрації залізничного транспорту України в особі Державного закладу «Дорожня лікарня ДП «Одеська залізниця» до Державного підприємства «Український науково-дослідний інститут медицини транспорту» Міністерства охорони здоров'я України про стягнення 35 924,37 грн. та виселення

та за зустрічним позовом Державного підприємства «Український науково-дослідний інститут медицини транспорту» Міністерства охорони здоров'я України до Державного закладу «Дорожня лікарня ДП «Одеська залізниця» про визнання недійсними п.4.2.3 та п.5.2 договору № 50 від 12.05.2009 та визнання недійсним договору № 51 від 12.05.2009,

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство «Український науково-дослідний інститут медицини транспорту» Міністерства охорони здоров'я України звернулося 03.01.2019 до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Південно - західного апеляційного господарського суду від 04.12.2018 (у складі колегії суддів: Філінюка І.Г., Аленіна О.Ю., Лавриненко Л.В.).

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.01.2019 справу передано на розгляд колегії суддів Касаційного господарського суду у складі: Краснов Є.В. - головуючий, Мачульський Г.М., Кушнір І.В.

Перевіривши матеріали касаційної скарги, суддею-доповідачем встановлено, що вона не відповідає вимогам статті 290 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Відповідно до частини 3 статті 3 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пункту 2 частини 4 статті 290 ГПК України до касаційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України "Про судовий збір".

Відповідно до підпункту 5 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" ставка судового збору за подання до господарського суду касаційної скарги на рішення суду встановлюється у розмірі - 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Згідно з підпунктами 1, 2 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" (в редакції закону, чинній на момент подання позовної заяви) за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру розмір ставки судового збору складав 2 відсотки ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 60 розмірів мінімальних заробітних плат; 2) позовної заяви немайнового характеру 1 розмір мінімальної заробітної плати.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2013 рік" було установлено у 2013 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 1 січня - 1147 гривень.

Як вбачається із змісту касаційної скарги, скаржник ставить питання перегляду постанови суду апеляційної інстанції щодо первісного позову.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом даного спору є дві первісні позовні вимоги, а саме: 1) стягнення 35 924,37 грн; 2) виселення.

Частина 3 статті 6 Закону України "Про судовий збір" (в редакції закону, чинній на момент подання позовної заяви) передбачає, що за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

Таким чином, при зверненні з касаційною скаргою скаржник мав сплатити судовий збір у розмірі (1 147 грн + 1 147 грн) * 200 % = 4 588 грн та надати суду оригінал документу про сплату судового збору у вказаному розмірі.

Крім того, Верховний Суд, звертає увагу на те, що Листом Державної казначейської служби України №05-12/1731-6167 від 18.06.2018 повідомлено нові реквізити рахунку для зарахування до Державного бюджету судового збору за розгляд справ Верховним судом:

- Рахунок отримувача: 6007;

- Отримувач коштів: УК у Печерському р-ні/Печерс. р-н/22030102,

- Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП);

- Код отримувача (код за ЄДРПОУ): 38004897;

- Код банку отримувача (МФО): 899998;

- Код класифікації доходів бюджету: 22030102 "Судовий збір" (Верховний Суд, 055);

- Символ звітності банку: 207

Відповідно до частини 2 статті 9 Закону України "Про судовий збір" суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

Проте скаржник, звертаючись з касаційною скаргою, наведеного вище не врахував, надав докази сплати судового збору в неповному розмірі, а саме 3 441 грн.

З урахуванням зазначеного, скаржнику потрібно надати до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду належні докази доплати судового збору у розмірі 1 147, 00 грн, на відповідні реквізити рахунку Верховного Суду для зарахування до державного бюджету судового збору з підтвердженням такого зарахування.

Відповідно до вимог статті 291 ГПК України, встановлений обов'язок про те, що особа яка подає касаційну скаргу, надсилає іншим учасникам справи копію цієї скарги і доданих до неї документів, які у них відсутні, листом з описом вкладення.

Виходячи з положень частин 2, 5 статті 292 та статті 174 ГПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 290 цього Кодексу, така скарга залишається без руху, про що суддею-доповідачем постановляється відповідна ухвала із зазначенням строку на усунення скаржником недоліків касаційної скарги, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху.

Усунувши недоліки, заявнику касаційної скарги необхідно подати суду докази про дату вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху для визначення судом чи було дотримано встановлений у частині 2 статті 174 ГПК України строк на усунення недоліків касаційної скарги.

Відповідно до частини 4 статті 174 та частини 2 статті 292 ГПК України, якщо скаржник не усунув недоліки касаційної скарги у встановлений строк, така касаційна скарга вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із касаційною скаргою.

З огляду на викладене, касаційна скарга подана без додержання відповідних вимог процесуального законодавства, тому, підлягає залишенню без руху на підставі частини 2 статті 292 ГПК України.

Керуючись статтями 174, 234, 290, 292 ГПК України, Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду ,

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Державного підприємства «Український науково-дослідний інститут медицини транспорту» Міністерства охорони здоров'я України залишити без руху до 07.03.2019.

2. Встановити Державному підприємству «Український науково-дослідний інститут медицини транспорту» Міністерства охорони здоров'я України строк усунення недоліків протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали суду касаційної інстанції.

3. Державному підприємству «Український науково-дослідний інститут медицини транспорту» Міністерства охорони здоров'я України надати до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду (вул. О. Копиленка, 6, м. Київ, 01016) докази про дату вручення даної ухвали.

4. У разі усунення недоліків документи направити на адресу Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду: вул. О. Копиленка, 6, м. Київ, 01016.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя Є. Краснов