ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

03.02.2019

Справа № 910/15802/18

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Лайт Інвест Сервіс"

до Приватного акціонерного товариства "Телесистеми України"

про стягнення 94 675,27 грн.,

Суддя Борисенко І.І.

Представники сторін: без виклику.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Лайт Інвест Сервіс" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Телесистеми України" про стягнення 94 675,27 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не повернув об’єкта оренди позивачу, у зв’язку з чим позивач просить стягнути з відповідача за період з 02.12.2016 по 22.11.2018 неустойку в сумі 94 675,27 грн., нараховану згідно ст. 785 Цивільного кодексу України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.12.2018 відкрито провадження у справі № 910/15802/18. Розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, встановлено відповідачу строк, який становить 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження, для подання до суду: відзиву на позовну заяву у порядку, передбаченому ст. 178 Господарського процесуального кодексу України; доказів направлення відзиву позивачу. Позивачу встановлено строк, який становить 5 днів з дня отримання відзиву на позов, але не пізніше 30.01.2019, для подання до суду відповіді на відзив на позов, а також доказів направлення відповіді на відзив відповідачу.

Через відділ діловодства суду 02.01.2019 відповідачем, в установлений судом строк подано відзив на позовну заяву та докази направлення відзиву на адресу позивача. У відзиві відповідач проти позову заперечив, з тих підстав, що позивачем не надано належних доказів на обґрунтування позову. Позивач наголосив, що 30.11.2016 ним було направлено на адресу відповідача лист вих. №16/ГО/0705 про звільнення об’єкта оренди та узгодити дату демонтажу, вивезення обладнання з 10.12.2016 по 20.12.2016. Також, до даного листа відповідач додав два примірники акту приймання-передачі (повернення) майна для підписання їх між сторонами. Проте, позивач підписав акти приймання-передачі лише 26.10.2017. Таким чином, відповідач виконав свої зобов’язання за договором, а саме здійснив всі дії щодо повернення об’єкта оренди, складення і підписання акту приймання-передачі (повернення) майна з оренди, а позивач безпідставно відмовився його приймати з відповідним підписанням акту приймання-передачі (повернення) майна з оренди, що свідчить про відсутність вини відповідача у несвоєчасному підписанні акту повернення.

17.01.2019 через загальний відділ діловодства суду від позивача надійшов відповідь на відзив відповідача. В який позивач заперечував проти тверджень відповідача та вважає їх такими, що є необґрунтованими, фактичні докази здійснення дій, направлений на повернення об’єкта майна відсутні у відповідача та жодних належних доказів виконання обов’язку щодо повернення об’єкта оренди відповідачем не надано. У зв’язку з чим, позовні вимоги про стягнення з Приватного акціонерного товариства "Телесистеми України" неустойки у розмірі подвійної плати за орендоване майно у розмірі 94 675,27 грн. позивач підтримує.

28.01.2019 через загальний відділ діловодства суду від відповідача надійшло заперечення на відповідь на відзив, в яких Відповідач зазначив, що Позивач жодним чином не спростував доводи, викладені у Відзиві на позовну заяву та звернув увагу суду на наступне: - Заява Позивача, що він перешкоджав Відповідачу у вивезенні його майна з Об’єкта оренди з підстав виконання доручень державного виконавця є голослівним і не підтверджено жодним доказом. На думку Відповідача, вказана Заява доказує факт вчинення ним протиправних дій щодо перешкоди Позивачу у володінні власним майном та безпідставної відмови підписання у грудні 2016 року акту-приймання-передачі (повернення ) об’єкту оренди; - майно Відповідача, яке знаходилось на Об’єкті оренди, знаходилось там не з підстав користування ним, а через перешкоджання Відповідачу з боку Позивача у вивезенні належного Відповідачу майна і звільнення Об’єкта оренди ; твердження Позивача, що представники Відповідача приходили до будівлі, де знаходиться Об’єкт оренди жодним чином не підтверджує факт допуску Позивачем представників Відповідача саме до об’єкту оренди; - Позивач «ініціював» лише вчинення перешкод у вивезенні майна Відповідача (при тримання майна Відповідача) та звільнення Об’єкта оренди, ухилення в підписанні Акту приймання –передачі (повернення) Об’єкта оренди; - вільна інтерпретація Позивачем судових рішень у справі №910/2497/18 жодним чином не підтверджує позовні вимоги щодо стягнення з Відповідача неустойки у розмірі подвійної плати за користування Об’єктом оренди; ПрАТ "Телесистеми України" здійснило всі дії щодо повернення Об’єкта оренди, а Позивач його прийняв (вилучив в односторонньому порядку), але несвоєчасно, з затримкою підписав Акт прийому-передачі (повернення). Тобто, відбулось прострочення кредитора.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, з’ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти позову, об’єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

21.12.2009 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Лайт Інвест Сервіс" (далі – орендодавець, позивач) та Приватним акціонерним товариством "Телесистеми України" (далі – орендар, відповідач) був укладений договір оренди нежитлового приміщення №0-02/DDNEKR60217 (1020001205 (далі – договір).

Відповідно до п. 1.1. договору орендодавець зобов'язується передати орендарю в тимчасове платне користування (оренду) нежитлове приміщення (частину покрівлі), розташоване за адресою: Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, вул. Орджонікідзе, 4, загальною площею 250 кв. м. (далі – об'єкт оренди), а орендар зобов'язується сплачувати орендодавцю плату за користування.

Згідно п. 1.2 договору приміщення надається в оренду для розміщення телекомунікаційного обладнання ПрАТ “Телесистеми України”.

Відповідно до п. 2.2 договору при передачі об'єкту оренди сторонами складається двосторонній акт прийому-передачі об'єкту оренди, який підписується уповноваженими представниками сторін і є невід'ємною частиною цього договору. В акті прийому-передачі вказується технічний стан об'єкту оренди на момент передачі його в оренду.

Згідно п. 2.3 договору об'єкт оренди вважається переданим орендарю в користування з моменту підписання акту прийому-передачі уповноваженими представниками сторін.

Відповідно до акту прийому-передачі 01.01.2010 орендодавець передав орендарю об’єкт оренди.

Рішенням господарського суду міста Києва від 14.11.2016 у справі № 910/16385/16 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Лайт Інвест Сервіс" до Приватного акціонерного товариства "Телесистеми України" про стягнення заборгованості в сумі 21 634,03 грн., розірвання договору оренди, відшкодування збитків, яке набрало законної сили 02.12.2016, позов задоволено частково, розірвано договір оренди № 0-02/DDNEKR60217 (1020001205 від 21.12.2009, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Лайт Інвест Сервіс" та Приватним акціонерним товариством "Телесистеми України".

Відповідно до ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, договір оренди нежитлового приміщення №0-02/DDNEKR60217 (1020001205 від 21.12.2009 є розірваним з 02.12.2016.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 30.05.2018 у справі № 910/2497/18 позов був задоволений частково. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Телесистеми України” на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛАЙТ ІНВЕСТ СЕРВІС" 4000 грн. 00 коп. основного боргу, 1 295 грн. 79 коп. пені, 587 грн. 67 коп. інфляційних втрат, 130 грн. 52 коп. 3% річних та 211 грн. 44 коп. судового збору. В іншій частині позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 12.09.2018 у справі №910/2497/18 апеляційна скарга ТОВ "Лайт Інвест Сервіс" залишено без задоволення, рішення господарського суду міста Києва від 30.05.2018 залишено без змін.

Фактично, доводи даної позовної заяви ґрунтуються на неповерненні Об'єкта оренди після припинення дії Договору оренди № 0-02/ D DNE KRG 0217(119б)/01012010 від 21.12.2009 року та відсутності підписаного сторонами Акту прийому-передачі (повернення) Об'єкту оренди.

Оцінюючи наявні в матеріалах справи документи та досліджуючи докази, Господарський суд вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі, з наступних підстав:

Рішенням Господарського суду м. Києва від 14.11.2016 року у справі № 910/16385/16 розірвано Договір оренди № 0-02/ D DNE KRG 0217(1196)/01012010 від 21.12.2009 року. Зазначене рішення суду набрало законної сили 02.12.2016 року. Таким чином, 02.12.2016 є датою припинення дії Договору. Відповідно до пункту 3.3.7. Договору Орендар зобов'язаний звільнити Об'єкт оренди протягом 30 календарних днів після припинення строку дії Договору, тобто до 02.01.2017 року.

Суду доведено, що на виконання зазначеного Рішення та вимог Договору, Відповідач 01.12.2016 Листом від 30.11.2016 №16/ГО/0705 звернувся до Позивача з вимогою щодо надання доступу до Об'єкта оренди для демонтажу і вивезення власного обладнання та повернення Об'єкта оренди Орендодавцю (Позивачу), що підтверджується описом вкладення та фіскальним чеком. До цього листа було додано два підписаних з боку Відповідача примірника акту прийому-передачі (повернення) майна.

16 грудня 2016 року співробітники Відповідача прибули до будівлі, де розташовано Об'єкт оренди, проте керівник Позивача заборонила доступ на територію та інформувала про звернення до поліції, про що надала копію відповідної заяви (копія заяви міститься в матеріалах справи).

З метою припинення таких протиправних дій Позивача щодо перешкоджання у доступі на Об'єкт оренди, а також протиправного позбавлення Відповідача прав на власне майно, розташоване на Об'єкті оренди, працівники Відповідача викликали співробітників поліції, про що в Журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події Металургійного ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області під № 18263 від 16.12.2016 року внесено відомості (копія талону-повідомлення № 18057 та висновку за матеріалами ЄО від 28.12.2016 року містяться в матеріалах справи).

За своїм змістом виконання Відповідачем обов'язку з повернення орендованого майна з оренди обумовлене зустрічним виконанням Позивачем свого обов'язку прийняти його, надавши при цьому Орендарю можливість звільнити об'єкт оренди (стаття 538 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини 2 статті 193 Господарського кодексу України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Процедура повернення Об'єкта оренди та оформлення сторонами по Договору відповідного Акта приймання-передачі не може розцінюватись як обов'язок лише Відповідача. Звільнення Об'єкта оренди від майна та його повернення Орендодавцю (Позивачу) - обов'язок Орендаря (Відповідача). Проте, Відповідач може виконати такий обов'язок виключно за умови надання Орендодавцем (Позивачем) доступу до Об'єкта оренди (як це передбачено пунктами 3.1.2. та 3.4.3. Договору оренди) та прийняття його Орендодавцем. Оформлення та підписання Акта приймання-передачі - це такий самий обов'язок і Позивача.

Крім того, пунктом 4.6. Договору оренди визначено, що датою припинення нарахування орендної плати вважається дата припинення дії договору або його дострокового розірвання. У цих випадках обома Сторонами підписується акт прийому-передачі приміщення про повернення приміщення від Орендаря до Орендодавця.

Так, Відповідач виконав цю вимогу Договору - направив Позивачу 01.12.2016 разом з листом № 16/ГО/0705 від 30.11.2016 року два примірники Акту повернення. В свою чергу, Позивач свій обов'язок щодо підписання Акту повернення виконав несвоєчасно, а надіслано Відповідачу іншого Акту лише 04.01.2018 року.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб та завдати шкоди.

Отже, суд погоджується з твердженням Відповідача, що дії Позивача, можна розцінювати як зловживання стороною господарського зобов'язання своїми правами, з огляду про наступне :

- Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.11.2016 року у справі № 910/16385/16 припинено дію Договору з 02.12.2016 року;

- Відповідач зобов'язаний звільнити та повернути Об'єкт оренди, а Позивач прийняти його до 02.01.2017 року;

- Відповідач 01.12.2016 року звернувся до Позивача з вимогою про надання доступу для демонтажу обладнання з листом № 16/ГО/0705 від 30.11.2016 року;

- Відповідач 01.12.2016 року направив Позивачу два примірники підписаного з його боку акта приймання-передачі (повернення) майна з оренди;

- 16 грудня 2016 року Позивач безпідставно відмовився прийняти Об'єкт оренди, заблокував Відповідачу доступ до його майна та протиправно здійснив його притримання;

- Позивач в односторонньому порядку вилучив Об'єкт оренди з володіння та користування Відповідача та протиправно здійснив притримання майна (телекомунікаційного обладнання) Відповідача.

З наведеного можливо зробити висновок, що ПрАТ «Телесистеми України» здійснило всі дії щодо повернення Об’єкта оренди, а Позивач відмовився його прийняти з підписанням відповідного Акту. Тобто, відбулось прострочення кредитора.

Відповідно до пункту 1 статті 613 Цивільного кодексу України, кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку.

Відповідно до пункту 4 статті 612 Цивільного кодексу України, прострочення боржника не настає, якщо зобов'язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

Крім того, Позивач все ж таки підписав Акт повернення, але 26 жовтня 2017 року.

Частиною 1 статті 549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. При цьому, відповідно до частини 1 статті 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, Відповідач виконав свої зобов'язання за Договором, а саме здійснив всі дії щодо повернення Об'єкта оренди, складення і підписання Акту приймання-передачі (повернення) майна з оренди, а Позивач безпідставно відмовився його прийняти з відповідним підписанням Акту приймання - передачі (повернення) майна з оренди, що свідчить про відсутність вини Відповідача у несвоєчасному підписанні Акту повернення.

Положеннями частини 2 статті 164 ГПК України встановлено обов'язок Позивача додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги. Частиною 1 статті 74 ГПК України покладається на сторону обов'язок доведення тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Частиною 1 статті 73 ГПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для

Поряд з цим, враховуючи положення статей 76, 77, 78 та 79 ГПК України докази, що надаються сторонами мають бути належними, допустимими, достовірними та достатніми для встановлення обставин, які входять в предмет доказування.

Так, Позивач в цій справі має довести наданими Суду доказами наступні обставини (факти):

- невиконання Відповідачем з власної вини зобов'язання щодо повернення Об'єкту оренди до 02.01.2017;

- тривалість ймовірного порушення, допущеного Відповідачем (період нарахування неустойки).

Також, враховуючи заперечення Відповідача щодо невиконання Позивачем зустрічних зобов'язань, які перешкоджали Відповідачу повернути Об'єкт оренди з підписанням Акту повернення, відповідно до частини 2 статті 74 ГПК України, Позивач має довести вчинення ним всіх належних дій на виконання зобов'язань прийняття Об'єкту оренди та підписання відповідного Акту.

Посилання Позивача на встановлення Київським апеляційним господарським судом факту відсутності складеного між сторонами акту приймання-передачі (повернення) предмету оренди та, як наслідок, користування Відповідачем Об'єктом оренди після 02.12.2016 року (про що зазначено у постанові від 12.09.2018 року у справі № 910/2497/18), не приймаються судом до уваги, з наступних підстав:

- у вказаному судовому процесі судом не досліджувались питання користування Відповідачем Об'єктом оренди з грудня 2016 року, оскільки це виходило за межі позовних вимог та зазначено на сторінці 6 вказаної постанови суду;

- посилання Позивача начебто на встановлення вказаного факту судом є безпідставним.

Так, ця частина судового рішення стосувалась встановлених фактів іншим судовим рішенням, а саме безпосередньо рішенням Господарського суду міста Києва від 14.11.2016 року у справі № 910/16385/16, яким було розірвано Договір оренди між сторонами. І дійсно, на момент ухвалення вказаного судового рішення між сторонами не було складено Акту повернення Об'єкту оренди.

Дослідивши надані сторонами докази, суд вважає, що Позивач жодним чином не спростував доводи, викладені у відзиві на позовну заяву від 28.12.2018 №18/ГО/0640 та Запереченнях на відповідь на відзив від 18.01.2019.

Твердження Позивача, що майно Відповідача, яке знаходилось на Об'єкті оренди державним виконавцем було описано, на нього накладено арешт і воно передано Позивачу на відповідальне зберігання не підтверджене жодним доказом.

Суду доведено, що дійсно, Дніпровським РВ ДВС м. Київ 21.11.2016 року було дано доручення Дзержинському ВДВС Криворізького МУЮ вчинити певні дії.

Проте, такі дії мали б бути вчинені у відповідності до положень статті 56 Закону України «Про виконавче провадження», пункту 11 частини III та пункту 10 частини VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02.04.2012 року.

Так, відповідно до положень статті 56 Закону України «Про виконавче провадження», арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису...

Відповідно до. пункту 11 частини III Інструкції з організації примусового виконання рішень, Орган державної виконавчої служби, якому доручено проведення перевірки (здійснення опису та арешту майна), зобов'язаний вчинити дії за дорученням у строк до десяти робочих днів з моменту надходження його до органу державної виконавчої служби. За результатами проведених дій складається відповідний процесуальний документ, що надсилається державному виконавцю, який надав доручення.

Відповідно до пункту 10 частини VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, після виявлення майна (коштів) боржника виконавець проводить опис та арешт цього майна (коштів), про що виносить постанову. У постанові про опис та арешт майна (коштів) боржника повинні бути вказані: назва кожного внесеного в постанову предмета і його відмінні ознаки (вага, метраж, розмір, форма, вид, колір, товарний знак, проби, виробнича марка, дата випуску, ступінь зносу тощо); якщо проводилось опечатування предмета, зазначається, які предмети, приміщення, сховища були опечатані, кількість накладених печаток та спосіб опечатування...

Постанова про опис та арешт майна (коштів) підписується виконавцем, понятими, зберігачем майна, боржником та стягувачем, їх представниками, а також іншими особами, які були присутні при проведенні опису майна (коштів). У разі відмови від підпису осіб, що були присутні при виконанні, про це робиться відмітка в постанові.

Проте, матеріали справи свідчать, що зазначені дії не проводились, відповідні процесуальні документи не складались і сторонам провадження не надсилались. Доказів, що майно Відповідача (і яке саме майно) було передано Позивачу на відповідальне зберігання, Позивачем не надано.

Отже, заява Позивача, що він перешкоджав Відповідачу у вивезенні його майна з Об'єкта оренди з підстав виконання доручень державного виконавця - є недоведеною і не підтвердженою жодним доказом. Натомість, вказана заява Позивача доказує факт вчинення ним протиправних дій щодо перешкоди Позивачу у володінні власним майном та безпідставної відмови підписання у грудні 2016 року акту приймання-передачі (повернення) об'єкту оренди.

Щодо заяви Позивача, що користування Об'єктом оренди підтверджується фактом продажу майна Відповідача третій особі.

Суду доведено, що майно Відповідача, яке знаходилось на Об'єкті оренди, знаходилось там не з підстав користування ним, а через перешкоджання Відповідачу з боку Позивача у вивезенні належного Відповідачу майну і звільнення Об'єкта оренди. Як стверджує Відповідач, він вимушений був продати належне йому майно третій особі з підстав продовження вчинення перешкод з боку Позивача у його вивезенні.

Посилання Позивача, як на доказ користування Відповідачем Об'єктом оренди на те, що 10, 15, 23, 24, 26 травня 2017 року та 25 і 26 жовтня 2017 року представники Відповідача перебували на Об'єкті оренди жодним чином не підтверджує факт допуску Позивачем представників Відповідача саме до Об'єкту оренди.

Надані Позивачем на підтвердження лише копії з внутреннього журналу, не можна вважати належними і допустимими доказами в розумінні статей 77-79 ГПК України .

Щодо посилань Позивача на судову практику, а саме Постанову ВГСУ від 11.09.2017 року у справі №908/168/14 та Постанову Касаційного господарського суду у складі Верховного суду від 26.07.2018 року у справі №925/1358/17, як на сталу судову практику, суд зазначае наступне:

Як зазначено у Постанові ВГСУ від 11.09.2017 року у справі №908/168/14, місцевий та апеляційний господарські суди, вирішуючи спір, що виник між сторонами справи, відхилили наведені доводи відповідача, з огляду на те, що останній, підписавши акт приймання - передачі, не здійснив жодних дій, спрямованих на фактичне повернення орендованого майна, а саме після припинення договору оренди не звільнив орендованого приміщення та продовжував знаходитись в ньому, хоча своїм листом від 18.09.2013 р. гарантував орендодавцеві звільнити приміщення протягом чотирьох робочих днів.

Тобто, Орендар в даному випадку не вчинив дій щодо звільнення Об'єкта оренди.

Проте, у випадку ж взаємовідносин між ТОВ "Лайт Інвест Сервіс" та ПрАТ «Телесистеми України», Відповідач не тільки намагався звільнити Об'єкт оренди, але й, Позивач чинив перешкоди у цьому, що підтверджується листом Відповідача № 16/ГО/0705 від 30.11.2016 року та документами місцевого управління поліції (талон-повідомлення № 18057 та висновок за матеріалами ЄО від 28.12.2016 року).

У Постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного суду від 26.07.2018 року у справі №925/1358/17 йдеться про відсутність будь яких належних документів, які б підтверджували вчинення Орендарем дій щодо повернення Об'єкта оренди або підписання акту його повернення. Що ж до зазначення, що якщо орендодавець ухиляється від прийняття майна з оренди та оформлення акта приймання-передачі, орендар вправі звернутися до суду за захистом порушеного цивільного права, слід зазначити наступне, що йдеться лише про наявність у Орендаря такого права, а не про наявність та необхідність реалізації такого обов'язку. Суду доведено, що ПрАТ «Телесистеми України» звернулось за захистом своїх прав до правоохоронних органів.

Таким чином, є безпідставним посилання Позивача на зазначені рішення судів, а ці рішення жодним чином не підтверджують правові позиції Позивача.

Твердження Позивача, що Позивач ініціювала здійснення Відповідачем повернення Об'єкта оренди спростовується листом Відповідача N9 16/ГО/0705 від 30.11.2016 року, копіями талону-повідомлення № 18057, висновком за матеріалами ЄО від 28.12.2016 року та заявою Позивача № 51/24-03 від 16.12.2016 року.

Твердження Позивача, що ним підписано якийсь інший Акт приймання-передачі (повернення) Об'єкта оренди від 26.07.2017, жодним чином не спростовують доводи Відповідача щодо вчинення Позивачем перешкод у вивезенні майна Відповідача (притримання майна Відповідача) та звільнені Об'єкта оренди.

Таким чином, матеріали справи і подані сторонами докази свідчать про наступне:

- Відповідач 01.12.2016 року звернувся до Позивача з вимогою про надання доступу для демонтажу обладнання;

- Відповідач 01.12.2016 року надав Позивачу два примірники підписаного з його боку акта приймання-передачі (повернення) майна з оренди;

- 16 грудня 2016 року Позивач безпідставно відмовився прийняти Об'єкт оренди, заблокував Відповідачу доступ до його майна, чим в черговий раз підтвердив факт притримання майна Відповідача;

- Позивач в односторонньому порядку вилучив Об'єкт оренди з володіння та користування Відповідача.          ,

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що ПрАТ «Телесистеми України» здійснило всі дії щодо повернення Об'єкта оренди, а Позивач його прийняв (вилучив в односторонньому порядку), але несвоєчасно, з затримкою підписав Акт прийому-передачі (повернення). Тобто, відбулось прострочення кредитора.

Відповідно до пункту 1 статті 613 Цивільного кодексу України, кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку.

Відповідно до пункту 4 статті 612 Цивільного кодексу України, прострочення боржника не настає, якщо зобов'язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

Отже, за встановлених обставин справи позов не підлягає задоволенню судом повністю.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 73-79, 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Товариству з обмеженою відповідальністю "Лайт Інвест Сервіс" відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 15.02.2019

Суддя І.І. Борисенко