ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" лютого 2019 р. Справа№ 910/5783/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дідиченко М.А.

суддів: Михальської Ю.Б.

Пономаренка Є.Ю.

при секретарі: Петрик М.О.

За участю представників сторін:

від позивача: Заміховський М.М.,

від відповідача: Тодосієнко В.М., Чалов А.О.,

від третьої особи: Сотнікова І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної іпотечної установи

на рішення Господарського суду міста Києва від 10.09.2018

у справі № 910/5783/18 (суддя Блажівська О.Є.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра»

до Державної іпотечної установи

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб

про визнання припиненими відносин за договором,-

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» (далі - позивач, ПАТ «КБ «Надра») звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Державної іпотечної установи (далі - відповідач) про визнання припиненими з 05.06.2015 правовідносин за Договором застави майнових прав № 7/1-З від 15.10.2008 (далі - Договір застави) та Договором про відповідальне зберігання від 15.10.2008 (далі - Договір зберігання), укладеними між Державною іпотечною установою та Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра».

В обґрунтування позовних вимог ПАТ «КБ «Надра» послалося на те, що у зв'язку із погашенням суми основної заборгованості з нарахованими процентами та фактом виконання вимог за Кредитним договором № 7/1 від 15.10.2018 (далі - Кредитний договір), які забезпечені Договором застави майнових прав № 7/1-З від 15.10.2008, а також враховуючи вимоги ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним нормативним актом у спірних правовідносинах, ст. 593 Цивільного кодексу України, ст. 28 Закону України «Про заставу», застава за Договором застави майнових прав № 7/1-3 від 15.10.2008 є припиненою. При цьому, ПАТ «КБ «Надра» вважає, що в силу припинення Договору застави є припиненим і Договір про відповідальне зберігання від 15.10.2008, який є похідним від Договору застави, оскільки відповідно до п. 1.1 Договору зберігання, його укладено на виконання умов Договору застави майнових прав № 7/1-3 від 15.10.2008.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.09.2018 у справі № 910/5783/18 позов задоволено повністю.

Визнано припиненими права застави з 05.06.2015 за Договором застави майнових прав № 7/1-3 від 15.10.2008, укладеним між Державною іпотечною установою та Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра».

Визнано припиненим з 05.06.2015 Договір про відповідальне зберігання від 15.10.2008, укладений між Державною іпотечною установою та Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра».

Стягнуто з Державної іпотечної установи на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» судовий збір у розмірі 3 524,00 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов до висновку, що застава є припиненою в силу відсутності заборгованості у ПАТ «КБ «Надра» перед Державною іпотечною установою за Кредитним договором в частині повернення кредитних коштів та відсотків за користування ними. Щодо заборгованості по неустойці (пеня, штраф) та процентам, передбаченими статтями 625 та 1214 Цивільного кодексу України, то такий борг у позивача перед заставодавцем відсутній, враховуючи положення ч. 3 ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Оскільки з урахуванням норм спеціального законодавства, припинились зобов'язання за Договором застави (шляхом виконання сплати заборгованості за Кредитним договором та неможливості нарахування неустойки (штрафу, пені) та відсотків за ст. 624, 1214 Цивільного кодексу України, враховуючи положення ч. 3 ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»), то відповідно і правовідносини за Договором відповідального зберігання також є припиненими в силу того, що такі зобов'язання є похідними від Договору застави.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення їх доводів

Не погодившись з прийнятим рішенням, Державна іпотечна установа звернулася до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 10.09.2018 у справі № 910/5783/18 скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги Державної іпотечної установи зводяться, зокрема, до того, що судом першої інстанції залишено поза увагою рішення у справі № 910/14247/14, яким стягнуто відсотки за користування чужими грошовими коштами в розмірі 228 140 542,16 грн. Норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не встановлюють та не визначають підстав або випадків, коли застава припиняється. У порушення ст. 593 Цивільного кодексу України визнано припиненим право застави у той час, коли зобов'язання за кредитним договором не виконано і не припинено. До складу кредиторських вимог включаються всі зобов'язання, які передбачені умовами Кредитного договору, в тому числі з повернення основної заборгованості, сплати відсотків за користування кредитними коштами, пені, штрафів, неустойки, інших платежів, та не позбавляє кредитора права на позачергове задоволення цих вимог за рахунок заставного майна.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних господарських судів та утворення апеляційних господарських судів в апеляційних округах» № 454/2017 від 29.12.2017 ліквідовано Київський апеляційний господарський суд.

Згідно ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

03.10.2018 в газеті «Голос України» № 185(6940) опубліковано повідомлення про початок роботи Північного апеляційного господарського суду з 03.10.2018.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, апеляційну скаргу Державної іпотечної установи у справі № 910/5783/18 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Дідиченко М.А., судді: Власова Ю.Л., Михальська Ю.Б.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.11.2018 колегією суддів у складі: головуючий суддя - Дідиченко М.А., судді: Власова Ю.Л., Михальська Ю.Б. відкрито апеляційне провадження у справі № 910/5783/18 та призначено до розгляду на 04.12.2018.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.12.2018 відкладено розгляд справи на 17.12.2018.

17.12.2018 у судовому засіданні було оголошено перерву до 19.12.2018.

Розпорядженням Північного апеляційного господарського суду від 19.12.2018, враховуючи перебування у відпустці судді Власова Ю.Л., який не є головуючим суддею, справу № 910/5783/18 передано на повторний автоматизований розподіл.

Згідно із протоколом повторного автоматизованого розподілу справ від 19.12.2018, справу № 910/5783/18 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Дідиченко М.А., судді: Пономаренко Є.Ю., Михальська Ю.Б.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.12.2018 прийнято справу № 910/5783/18 за апеляційною скаргою Державної іпотечної установи до провадження у зазначеному складі суду та призначено до розгляду на 13.02.2019.

Позиції учасників справи

28.11.2018 через відділ документального забезпечення суду від Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити без змін оскаржуване рішення суду першої інстанції.

29.11.2018 через відділ документального забезпечення суду від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому третя особа просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити без змін оскаржуване рішення суду першої інстанції.

03.12.2018 через відділ документального забезпечення суду від Державної іпотечної установи надійшли відповіді на відзиви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, в яких відповідач підтримує вимоги апеляційної скарги.

Представники Державної іпотечної установи у поясненнях, наданих у судовому засіданні, підтримали доводи та вимоги, зазначені в апеляційній скарзі, просили задовольнити апеляційну скаргу, скасувати оскаржуване рішення та відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Представник Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» у поясненнях, наданих у судовому засіданні, заперечував проти доводів апелянта, викладених в апеляційній скарзі, просив суд відмовити в задоволенні скарги та залишити без змін оскаржуване судове рішення місцевого господарського суду як таке, що прийняте з повним, всебічним та об'єктивним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи.

Представник Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у поясненнях, наданих у судовому засіданні, заперечував проти доводів апелянта, викладених в апеляційній скарзі, просив суд відмовити в задоволенні скарги та залишити без змін оскаржуване судове рішення місцевого господарського суду як таке, що прийняте з повним, всебічним та об'єктивним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

15.10.2008 між Державною іпотечною установою (далі - кредитор) та Відкритим акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» (далі - позичальник) було укладено Кредитний договір № 7/1 (під заставу майнових прав за іпотечними житловими кредитами) (далі - Кредитний договір).

За умовами Кредитного договору кредитор надає позичальнику на умовах цього договору, а позичальник зобов'язується прийняти, використати за цільовим призначенням та повернути кредитору грошові кошти в сумі 700 000 000,00 грн. та сплатити відсотки за користуванням кредитом рефінансування в порядку та на умовах, визначених цим договором. Кредит рефінансування надається позичальнику на строк до 10.04.2009.

Згідно з п. 1.2.1 Договору кредит рефінансування надається з метою формування позичальником портфелю іпотечних кредитів, що відповідають вимогам до іпотечних кредитів, затверджених Наглядовою радою кредитора (додаток 1 до Генерального договору № 1 від 21.02.2006 з урахування норм «Порядку надання державних гарантій за зобов'язаннями Державної іпотечної установи»), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2006 № 1094), в розмірі отриманого кредиту рефінансування згідно цього договору.

Пунктами 1.4.1, 1.4.2 Договору встановлено, що за користування кредитом рефінансування позичальник сплачує кредитору відсотки наступним чином: відсотки за користування кредитом рефінансування розраховуються в розмірі 9,9 % річних та нараховуються за методом «факт/факт» на фактичний залишок заборгованості позичальника за кредитом рефінансування за фактичний час користування ним, починаючи з першого дня видачі кредиту рефінансування до настання терміну, зазначеного у п. 1.2 договору.

Відповідно до п.п. 2.2.1, 2.2.2 Договору позичальник зобов'язується не пізніше дня погашення кредиту рефінансування з урахуванням графіку сформувати портфель іпотечних кредитів у національній валюті України - гривні, що відповідають вимогам до кредитів. В строки, обумовлені договором, погасити кредит рефінансування та своєчасно у визначені цим договором строки сплачувати відсотки за користування кредитом рефінансування, а у випадку неналежного виконання взятих на себе зобов'язань по цьому договору на першу вимогу кредитора сплатити штрафні санкції, а також в повному обсязі всі інші платежі та відшкодувати сплачені збитки.

Додатковою угодою № 1 до Кредитного договору № 7/1 від 15.10.2008 було доповнено п. 1.1 першого розділу Кредитного договору підпунктами 1.1.1, 1.1.2 наступного змісту: з 23.03.2009 сума кредиту рефінансування, яку кредитор надає позичальнику, а останній зобов'язується повернути, складає 693 595 080,00 грн.

15.10.2008, з метою забезпечення зобов'язань за Кредитним договором, між Відкритим акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» (далі - заставодержатель) та Державною іпотечною установою (далі - заставодавець) укладено Договір застави майнових прав № 7/1-3 (далі - Договір застави).

За умовами Договору застави, предметом застави за цим договором є майнові права за кредитними договорами та договорами забезпечення, зазначеними у додатку № 1 до цього договору.

Відповідно до пунктів 1.3, 1.4 Договору застави, надане у заставу майно забезпечує виконання заставодавцем зобов'язань перед заставодержателем за кредитом, наданим згідно з Кредитним договором, за рахунок заставленого майна вимоги заставодержателя задовольняються в повному обсязі, уключаючи суму основного боргу, нараховані відсотки, пеню, штрафи, неустойку, в разі їх витребування заставодержателем, та збитки, а також витрати на звернення стягнення на заставлені майнові права.

15.10.2008 між Відкритим акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» (далі - зберігач) та Державною іпотечною установою (далі - поклажодавець) укладено Договір про відповідальне зберігання (далі - Договір зберігання).

За умовами п. 1.1 Договору застави поклажодавець передав, а зберігач прийняв на відповідальне зберігання кредитні договори, іпотечні договори, договори поруки, отримані від поклажодавця, на виконання умов Договору застави майнових прав від 15.10.2008 №7/1-3 та додаткових угод до нього, укладених між сторонами.

ПАТ «КБ «Надра» стверджує, що ним погашено суми основної заборгованості з нарахованими процентами за Кредитним договором, виконання вимог якого забезпечено Договором застави, що встановлено судовими рішеннями, які набрали законної сили. У зв'язку з цим, позивач, враховуючи вимоги ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який містить спеціальні норми у спірних правовідносинах, ст. 593 Цивільного кодексу України, ст. 28 Закону України «Про заставу», вважає, що застава за Договором застави майнових прав № 7/1-3 від 15.10.2008 є припиненою.

Крім того, ПАТ «КБ «Надра» вважає, що в силу припинення Договору застави є припиненим і Договір про відповідальне зберігання від 15.10.2008, який є похідним від Договору застави, оскільки відповідно до п. 1.1 Договору зберігання, його укладено на виконання умов Договору застави майнових прав від 15.10.2008 № 7/1-3.

Враховуючи наведені обставини, ПАТ «КБ «Надра» звернулося з даним позовом та просить суд визнати припиненими з 05.06.2015 правовідносин за Договором застави майнових прав № 7/1-3 від 15.10.2008, а також за Договором про відповідальне зберігання від 15.10.2008, укладеними між Державною іпотечною установою та Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра».

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Статями 11, 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є однією з підстав виникнення зобов'язань та є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 572 Цивільного кодексу України передбачено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Пунктом 2.2.2 Договору встановлено, що позичальник зобов'язується у строки, обумовлені договором, погасити кредит рефінансування та своєчасно у визначені цим договором строки сплачувати відсотки за користування кредитом рефінансування, а у випадку неналежного виконання взятих на себе зобов'язань по цьому договору на першу вимогу кредитора сплатити штрафні санкції, а також в повному обсязі всі інші платежі та відшкодувати сплачені збитки.

У відповідності до п.п. 1.3, 1.4 Договору застави, надане у заставу майно забезпечує виконання заставодавцем зобов'язань перед заставодержателем за кредитом, наданим згідно з Кредитним договором, за рахунок заставленого майна вимоги заставодержателя задовольняються в повному обсязі, уключаючи суму основного боргу, нараховані відсотки, пеню, штрафи, неустойку та збитки, а також витрати на звернення стягнення на заставлені майнові права.

За приписами ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) - п. 1 ст. 530 ЦК України.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 598 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Згідно ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 593 Цивільного кодексу України право застави припиняється у разі припинення зобов'язання, забезпеченого заставою.

Статтею 28 Закону України «Про заставу» визначено, що застава припиняється, зокрема, з припиненням забезпеченого заставою зобов'язання.

Враховуючи наведене, за загальним правилом зобов'язання за Кредитним договором та Договором застави є виконаними та припиняються з моменту повернення суми кредитних коштів, відсотків за користуванням кредитними коштами, а також сум пені, штрафу, інших платежів та відшкодування збитків.

Щодо наявності чи відсутності заборгованості за Кредитним договором, а також стосовно посилання сторін на пов'язані справи, слід відмітити наступне.

У справі № 54/267 (4/397) розглядалися позовні вимоги Державної іпотечної установи до ПАТ «КБ «Надра», з урахуванням зави про зміну предмету позову, про стягнення:

- 693 595 080,00 грн. заборгованості по поверненню кредиту,

- 55 497 107,72 грн. заборгованості за відсотками за користування кредитом за період з 10.04.2009 по 20.01.2010,

- 69 359 508,00 грн. інфляційних втрат за період з квітня 2009 по червень 2011.

- 46 233 337,80 грн. 3 % річних за період з 10.04.2009 по 26.06.2011.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.10.2013 у справі № 54/267 (4/397), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 11.12.2013 та постановою Вищого господарського суду України від 10.02.2014, позов задоволено частково. Вказаним рішенням було:

- припинено провадження в частині позовних вимог про стягнення з ПАТ «КБ «Надра» на користь Державної іпотечної установи заборгованості по поверненню кредиту в розмірі 693 595 080,00 грн.

- стягнуто з ПАТ «КБ «Надра» на користь Державної іпотечної установи інфляційні втрати в розмірі 69 359 508,00 грн., 3 % річних у розмірі 28 731 938,65 грн.

- розстрочено виконання рішення Господарського суду міста Києва від 10.10.2013 у справі № 54/267 (4/397) на загальну суму 98 115 056,19 грн. на п'ять років (60 місяців).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.10.2013 у справі № 54/267 (4/397) встановлено наступні обставини.

Підставою для припинення провадження в частині основного боргу стала сплата кредитору основної заборгованість з повернення кредиту в розмірі 693 595 080,00 грн., що підтверджується копією меморіального ордеру № 60001582 від 31.01.2013.

В частині стягнення інфляційних втрат та 3% річних було враховано висновки у постанові Верховного Суду України від 02.07.2013 у справі № 3-12гс13 та постанові Вищого господарського суду України від 14.09.2011 у справі № 4/517, у яких зазначено, що відсотки за користування кредитом за Кредитним договором № 7/1 від 15.10.2008 мають нараховуватись до 10.04.2009, а також те, що під час дії мораторію відсотки за користування кредитними коштами, інфляційні втрати та пеня не нараховуються. Мораторій на задоволення вимог кредиторів вводився постановами Правління Національного банку України «Про призначення тимчасової адміністрації у Відкритому акціонерному товаристві «Комерційний банк «Надра» від 10.02.2009 № 59 з 10.02.2009 по 10.08.2009 та продовжувався постановою Правління Національного банку України від 05.08.2009 № 452 до 10.02.2010. Таким чином, з 10.02.2009 по 10.02.2010 діяв мораторій.

Висновок щодо строку нарахування (до 10.04.2009) зроблено з огляду на умови п.п. 1.2, 1.4.2 Кредитного договору.

Оскільки сума відсотків за користування кредитом у розмірі 55 497 107,72 грн. нарахована за період з 10.04.2009 по 20.01.2010, тобто після встановленої у договорі остаточної дати розрахунку та під час мораторію, то підстави для задоволення вказаної позовної вимоги - відсутні.

Інфляційні втрати та 3% річних нараховані на заборгованість з погашення кредиту частково задоволено, а саме за період після дії мораторію.

У справі № 34/218-22/171, рішенням Господарського суду міста Києва від 11.09.2013, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 13.11.2013 та постановою Вищого господарського суду міста Києва від 10.02.2014, позов задоволено частково, стягнуто з ПАТ «КБ «Надра» на користь Державної іпотечної установи інфляційні втрати у розмірі 19 539 267,00 грн. в межах періоду з 11.02.2010 по 31.03.2010 та пеню - 4 168 221,39 грн. (розмір пені склав 41 682 213,92 грн. за період з 11.02.2010 по 28.05.2010 та був зменшений судом до 10% - 4 168 221,39 грн.). Розстрочено виконання судового рішення строком на п'ять років. У частині вимог про стягнення відсотків за користування кредитними коштами, нарахованих після 10.04.2009, інфляційних втрат та пені за прострочення зобов'язання щодо сплати відсотків, нарахованих під час дії мораторію та після 10.04.2009 - відмовлено.

У справі № 5011-35/14679-2012, рішенням Господарського суду міста Києва від 13.08.2013, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 13.11.2013 та постановою Вищого господарського суду міста Києва від 03.02.2014, позов задоволено частково стягнуто з ПАТ «КБ «Надра» на користь Державної іпотечної установи 26 123 909,01 грн. 3% річних за період з 30.06.2011 по 30.09.2012. В частині стягнення пені відмовлено, оскільки нарахування здійснено поза строком шестимісячним строком, передбаченим ч. 6 ст. 232 Цивільного кодексу України.

У справі № 9/343-33/125, рішенням Господарського суду міста Києва від 11.09.2013, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 07.11.2013 та постановою Вищого господарського суду України від 28.01.2014 позов Державної іпотечної установи до ПАТ «КБ «Надра» про стягнення відсотків за користування кредитом та пені задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «КБ «Надра» на користь Державної іпотечної установи пеню за основним боргом у розмірі 2 597 656,09 грн. (розмір пені склав 25 976 560,94 грн. за період з 29.05.2010 по 11.08.2010 та був зменшений судом до 10% - 2 597 656,09 грн.). Розстрочено виконання рішення суду на строк 5 років. У частині вимог про стягнення відсотків за користування кредитними коштами, нарахованих після 10.04.2009 та пені за прострочення зобов'язання щодо сплати стягуваних відсотків, нарахованих після 10.04.2009 - відмовлено.

У справі № 5011-35/4877-2012, рішенням Господарського суду міста Києва від 16.08.2013, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 25.11.2013 та постановою Вищого господарського суду міста Києва від 25.12.2013, у задоволенні позову Державної іпотечної установи до ПАТ «КБ «Надра» про стягнення відсотків за користування кредитом, пені та інфляційних втрат, нарахованих на відсотки за користування кредитом відмовлено. Оскільки вони нараховані після 10.04.2009.

У справі № 910/16431/13, рішенням Господарського суду міста Києва від 07.11.2013, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 24.12.2013 та постановою Вищого господарського суду міста Києва від 28.01.2014, у задоволенні позову Державної іпотечної установи до ПАТ «КБ «Надра» про стягнення відсотків за користування кредитом та 3% річних, нарахованих на відсотки за користування кредитом відмовлено. Оскільки вони нараховані після 10.04.2009.

Підсумовуючи висновки у зазначених справах, судова колегія зазначає, що судами було задоволено вимоги Державної іпотечної установи до ПАТ «КБ «Надра» про стягнення заборгованості, з урахуванням того, що постановою Вищого господарського суду України від 14.09.2011 у справі № 4/517 та постановою Верховного Суду України від 02.07.2013 у справі № 3-12гс13 (№ 34/218-22/171) було встановлено, що нарахування відсотків за користування кредитом, у відповідності до п. 1.4.2 Кредитного договору № 7/1 від 15.10.2008 має нараховуватись до 10.04.2009. Крім того, відповідно до п. 1, п. 2 ч. 3 ст. 85 Закону України «Про банки і банківську діяльність» протягом дії мораторію забороняється, зокрема, здійснювати стягнення та нарахування неустойки (штрафу, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань. Таким чином, на підставі постанов Правління Національного банку України № 59 від 10.02.2009, № 452 від 05.08.2009 з 10.02.2009 по 10.02.2010 діяв мораторій. У зв'язку з чим, будь-які нарахування за вказаний період судами відхилялися.

Таким чином, на підставі вказаних судових рішень, за Кредитним договором, вимоги за яким забезпечені Договором застави, з ПАТ «КБ «Надра» на користь Державної іпотечної установи було стягнуто 150 520 500,14 грн., зокрема:

- інфляційні втрати загалом у сумі 88 898 775,00 грн., в тому числі:

o 69 359 508,00 грн. у справі № 54/267(4/397),

o 19 539 267,00 грн. у справі № 34/218-22/171,

- 3 % річних загалом у сумі 54 855 847,66 грн., в тому числі:

o 28 731 938,65 грн. у справі № 54/267(4/397),

o 26 123 909,01 грн. у справі № 5011-35/14679-2012,

- пеню загалом у сумі 6 765 877,48 грн., в тому числі:

o 4 168 221,39 грн. у справі № 34/218-22/171

o 2 597 656,09 грн. у справі № № 9/343-33/125,

Доказів погашення позивачем вказаної заборгованості до матеріалів справи не надано.

Щодо посилання на рішення Господарського суду міста Києва від 13.09.2016 у справі № 910/11633/16, яким у позові Державної іпотечної установи до ПАТ «КБ «Надра» про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження відмовлено, слід відмітити наступне. Обґрунтування рішення зводиться до того, що Державна іпотечна установа, в силу ч. 3 ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», втратила право на звернення стягнення на заставлене майно, оскільки ПАТ «КБ «Надра» погашено основну суму боргу та відсотків за Кредитним договором.

Стосовно посилання на справу № 910/22774/16 за позовом ПАТ «КБ «Надра» до Державної іпотечної установи, в якій заявлені аналогічні вимоги про визнання припиненими правовідносин за Договором застави майнових прав № 7/1-3 від 15.10.2008 та Договором про відповідальне зберігання від 15.10.2008, то судова колегія зазначає, що у справі № 910/22774/16 заявлена вимога про визнання правовідносин припиненими з 11.12.2013 (до початку процедури ліквідації банку), тоді як в даній справі з 05.06.2015 (після початку процедури ліквідації банку). Крім того, розгляд справи № 910/22774/16 зупинено до перегляду даної справи.

У справі № 910/14247/14, рішенням Господарського суду міста Києва від 01.08.2014, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 15.10.2014 та постановою Вищого господарського суду міста Києва від 12.03.2015, позов Заступника прокурора міста Києва в інтересах держави в особі: Кабінету Міністрів України та Державної іпотечної установи до ПАТ «КБ «Надра» про стягнення відсотки за користування чужими грошовими коштами у розмірі 228 140 524,16 грн. - задоволено повністю.

Судовими рішеннями у вказаній справі було досліджено, що умови Кредитного договору не встановлюють порядок та розмір нарахування процентів за користування чужими грошовими коштами. Проте, таку можливість передбачено положеннями ст. 536, 1048 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 536 Цивільного кодексу України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Положеннями ст. 1048 Цивільного кодексу України встановлено, якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Тобто, задоволення вказаної вимоги відбулося не на підставі та у порядку передбаченому Кредитним договором, а на підставі зазначених норм Цивільного кодексу України.

Крім того, положення п.п 1.3, 1.4 Договору застави, передбачають перелік зобов'язань за Кредитним договором, які є забезпеченими Договором застави, а саме: основний борг, нараховані відсотки, пеня, штраф, неустойка та збитки, а також витрати на звернення стягнення на заставлені майнові права.

Судова колегія приходить до висновку, що стягнуті на підставі ст.ст. 536, 1048 Цивільного кодексу України 228 140 524,16 грн. відсотки за користування чужими грошовими коштами не забезпечені Договором застави (оскільки Кредитним договором не встановлено підстав для їх нарахування, а Договором застави - забезпечення), а отже заборгованість за цим рішенням не впливає на вирішення даного спору.

Враховуючи наведене, у ПАТ «КБ «Надра» перед Державною іпотечною установою наявна заборгованість за Кредитним договором зі сплати пені, інфляційних втрат та 3% річних у загальному розмірі 150 520 500,14 грн.

Таким чином, відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 593, ст. 599 Цивільного кодексу України, ст. 28 Закону України «Про заставу» зобов'язання ПАТ «КБ «Надра» перед Державною іпотечною установою за Договором застави не припинилося, оскільки забезпечене основне зобов'язання не виконане повністю, а саме в частині сплати пені, інфляційних втрат та 3% річних на загальну суму 150 520 500,14 грн.

Проте, ПАТ «КБ «Надра», як на правову підставу для задоволення позову про визнання правовідносин припиненими з 05.06.2015 (дата запровадження ліквідаційної процедури), посилається на спеціальну норму - ч. 3 ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а також положення ст. 1054, абз. 2 ч. 1 ст. 593 (право застави припиняється також в інших випадках, встановлених законом) та ст. 599 Цивільного кодексу України.

Слід відмітити, що постановою Правління Національного банку України від 05.02.2015 № 83 та рішенням Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05.02.2015 № 26 віднесено ПАТ «КБ «Надра» до категорії неплатоспроможних та запроваджено тимчасову адміністрацію з 06.02.2015.

Постановою Правління Національного Банку України від 04.06.2015 № 356 та рішенням Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05.06.2015 № 113 відкликано банківську ліцензію та розпочато ліквідацію ПАТ «КБ «Надра».

Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» містить спеціальні норми, які застосовується до відносин, що виникають у зв'язку із виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

За доводами позивача, вимоги відповідача виконані в об'ємі встановленому ч. 3 ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (погашено основний борг і нараховані відсотки) та підлягають припиненню, а решта вимог підлягають задоволенню в порядку загальної черговості.

Відповідач не заперечує погашення позивачем суми основного боргу та відсотків за користування кредитом, але вказує на наявність заборгованості зі сплати пені, інфляційних втрат, 3% річних та процентів за користування чужими грошовими коштами.

Частиною 3 ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку» № 629-VIII від 16.07.2015, який набув чинності 12.08.2015) визначено, що майно банку, яке є предметом застави, включається до складу ліквідаційної маси, але використовується виключно для позачергового задоволення вимог заставодержателя. Заставодержатель має право звернути стягнення на заставлене майно у порядку, встановленому законодавством або договором застави, та отримати задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна за ціною, визначеною суб'єктом оціночної діяльності, який визначений Фондом. У разі продажу Фондом заставленого майна (активів) кошти, отримані від реалізації такого майна (активів), спрямовуються на погашення вимог заставодержателя у розмірі не більше основної суми заборгованості за забезпеченим таким майном (активами) зобов'язанням разом з нарахованими процентами після відшкодування Фонду витрат на утримання та продаж такого майна. Решта коштів включається до ліквідаційної маси банку. У разі якщо обсяг коштів від продажу Фондом заставленого майна недостатній для задоволення вимог заставодержателя, незадоволені вимоги підлягають задоволенню в порядку черговості, встановленої цим Законом.

Станом на 05.06.2015 - дату, на яку позивач просить визнати зобов'язання припиненими, ч. 3 ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» була викладена в наступній редакції: «Майно банку, що є предметом застави, включається до складу ліквідаційної маси, але використовується виключно для позачергового задоволення вимог заставодержателя. Заставодержатель має право за погодженням з уповноваженою особою Фонду звернути стягнення на заставлене майно у порядку, встановленому чинним законодавством або договором застави, та отримати задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна. У разі якщо обсяг коштів від реалізації заставленого майна недостатній для задоволення вимог заставодержателя, незадоволені вимоги підлягають задоволенню в порядку черговості, встановленої цим Законом».

При цьому, судова колегія звертає увагу на висновок суду першої інстанції, що Положення про порядок складання і ведення реєстру акцептованих вимог кредиторів та задоволення вимог кредиторів банків, що ліквідуються, затверджене рішенням Виконавчої дирекції Фонду № 3711 від 21.08.2017 та зареєстроване у Міністерстві юстиції України 07.09.2017 за № 1104/30972, яке містить приписи аналогічні ч. 3 ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (які набули чинності з 12.08.2015), виникли раніше (2015 рік), а відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, тому приписи зазначеного Положення застосуванню не підлягають.

Проте, зазначена обставина не впливає на вирішення спору, оскільки вказана норма у зазначеній позивачем редакції не передбачає можливості припинення забезпечення.

Наведена норма вказує, що у разі продажу Фондом заставленого майна (активів), кошти, отримані від реалізації такого майна (активів), спрямовуються на погашення вимог заставодержателя в межах суми основного боргу та відсотків за забезпеченим зобов'язанням, а решта коштів включається до ліквідаційної маси банку.

Тобто, ч. 3 ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» містить положення щодо обмеження сум коштів, які від реалізації майна можуть бути позачергово зараховані на користь заставодержателя.

Жодних висновків щодо припинення забезпечення основного зобов'язання, у зв'язку з погашенням основної суми боргу та відсотків, у випадку наявності боргу зі сплати штрафних санкцій, інфляційних втрат та 3% річних ані ч. 3 ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», ані інші норми, вказані позивачем, не містять.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про припинення забезпечувального зобов'язання, яке забезпечує також іншу заборгованість (зокрема пеню), у зв'язку з погашенням позивачем основного боргу та відсотків станом на 05.06.2015, є помилковим та суперечать суті забезпечувального зобов'язання.

З огляду на встановлені обставини справи, судова колегія дійшла висновку, що позовні вимоги про визнання припиненими відносин за Договором застави задоволенню не підлягають.

Враховуючи відсутність підстав для припинення відносин за Договором застави, вимоги про припинення відносин за Договором зберігання, з огляду на те, що вказаний договір є похідним від забезпечення, також не підлягає задоволенню.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Враховуючи наявність заборгованості за Кредитним договором по сплаті пені, інфляційних втрат та 3% річних, вимоги за яким забезпечені за Договором застави, підстави для припинення забезпечувального зобов'язання відсутні. Положення ч. 3 ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не містять посилання на припинення забезпечувального зобов'язання, у зв'язку з погашенням основного боргу та відсотків за основним зобов'язанням, у випадку наявності підстав для стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарг, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги Державної іпотечної установи, скасування рішення Господарського суду міста Києва від 10.09.2018 у справі № 910/5783/18 та прийняття нового рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Згідно із ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра».

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 277, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу Державної іпотечної установи на рішення Господарського суду міста Києва від 10.09.2018 у справі № 910/5783/18 задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 10.09.2018 у справі № 910/5783/18 скасувати.

3. Прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

4. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» (04053, м.Київ, вул.Січових Стрільців, 15, ) на користь Державної іпотечної установи (01133, м.Київ, бул. Л.Українки, 34, ) 5286,00 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

5. Видачу наказу доручити Господарському суду міста Києва.

6. Матеріали справи № 910/5783/18 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено 20.02.2019 р.

Головуючий суддя М.А. Дідиченко

Судді Ю.Б.Михальська

Є.Ю. Пономаренко