ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"12" лютого 2019 р.м. Одеса справа № 916/2104/18

Господарський суд Одеської області у складі судді Петренко Н.Д.,

за участю секретаря судового засідання Бачур А.В.,

розглядаючи справу № 916/2104/18

за позовом: акціонерного товариства Укртрансгаз /, адреса 01021, м. Київ, Кловський узвіз, 9/1, e-mail: /

до відповідача: товариства з обмеженою відповідальністю Одесагаз-Постачання /, адреса 65003, м. Одеса, вул. Одарія, 1/

про стягнення заборгованості у розмірі 9 712 034,97 грн.

за участю представників:

від позивача: адвокат Пахомова О.А., довіреність у матеріалах справи;

від відповідача: адвокат Кулинич К.С., довіреність у матеріалах справи.

ВСТАНОВИВ:

01.10.2018 року акціонерне товариство Укртрансгаз (АТ Укртрансгаз, позивач, газотранспортне підприємство) звернулося до господарського суду Одеської області з позовною заявою (вх. № 2276/18) до товариства з обмеженою відповідальністю Одесагаз-Постачання (ТОВ Одесагаз-Постачання, відповідач, замовник) з вимогами про стягнення пені за прострочення зобовязання щодо оплати наданих послуг згідно договору про транспортування природного газу магістральними трубопроводами від 01.07.2015 року № /Н031 у розмірі 6 234 018,27 грн., а також 3 % річних від простроченої суми у розмірі 1 296 370,93 грн. та інфляційних втрат у сумі 3 542 814,92 грн. за квітень 2016 року - грудень 2017 року.

Позов пред'явлено на підставі ст.ст. 526, 530, 536, 612, 953 ЦК України, ст. 198 ГК України.

Ухвалою суду від 18.10.2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 916/2104/18; постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 14.11.2018 року.

У судовому засіданні 14.11.2018 року судом протокольно оголошено перерву до 05.12.2018 року.

05.12.2018 року через канцелярію до суду надійшла заява позивача про зменшення позовних вимог /вх. № 2-6153/18, том 5, а.с.71-72/, в якій позивач просив стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 9 712 034,97 грн., з яких: пеня за прострочення зобовязання щодо оплати наданих послуг згідно договору про транспортування природного газу магістральними трубопроводами від 01.07.2015 року № /Н031 у розмірі 4 082 849,12 грн. а також 3 % річних від простроченої суми у розмірі 1 296 370,93 грн. та інфляційні втрати в сумі 3 542 814,92 грн. Також позивач просив повернути надмірно сплачений судовий збір.

Вказана заява АТ Укртрансгаз про зменшення позовних вимог /вх. № 2-6153/18 від 05.12.2018 року/ прийнята судом до розгляду.

Ухвалою суду від 05.12.2018 року продовжено строк підготовчого провадження у справі № 916/2104/18 до 16.01.2019 року; відкладено підготовче засідання на 18.12.2018 року.

18.12.2018 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу № 916/2104/18 до судового розгляду по суті; судовий розгляд по суті призначено на 15.01.2019 року о 11:30 год.; постановлено повернути з Державного бюджету України УК у м. Одесі/Приморський район на користь АТ Укртрансгаз суму сплаченого згідно меморіального ордеру № 12388_98 від 19.09.2018 року судового збору у розмірі 20 417,54 грн., оригінал якого знаходиться в матеріалах справи /том 1 а.с. 12/.

В судовому засіданні по суті, яке розпочато судом з 15.01.2019 року, протокольно оголошувалась перерва до 04.02.2019 року о 10:00 год., , 11.02.2019 року о 14:30 год., 12.02.2019 року о 11:00 год. відповідно.

Ухвалою суду від 11.02.2019 року внесено виправлення до ухвал господарського суду Одеської області від 05.12.2018 року та 18.12.2018 року у справі № 916/2104/18: замінено в описовій частині ухвал помилково вказаний розмір пені за прострочення зобовязання щодо оплати наданих послуг згідно договору про транспортування природного газу магістральними трубопроводами від 01.07.2015 року № /Н031 з 4 082 849,12 грн. на вірний - 4 872 849,12 грн..

В обґрунтування позовних вимог позивач АТ Укртрансгаз посилається на те, що 01.07.2015 року сторони уклали договір на транспортування природного газу магістральними трубопроводами №/Н031, згідно з п. 1.1 якого позивач зобовязується надати відповідачу послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу відповідача від пунктів приймання-передачі газу в магістральні трубопроводи до пунктів призначення - газорозподільних станцій, а відповідач зобовязується внести плату за надані послуги з транспонування газу магістральними трубопроводами в розмірі, у строки та порядку, передбаченому умовами цього договору.

Позивач вказує, що на виконання умов договору АТ Укртрансгаз надав у квітні 2016 року - грудні 2017 року відповідачу послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу на загальну суму 336 410 100,54 грн. Однак, відповідач в порушення зазначених умов договору оплатив послуги, надані у 2016 - 2017 роках відповідно до актів наданих послуг, з порушенням належного строку для їх оплати, чим здійснив прострочення виконання зобов'язань за договором, у зв'язку з чим позивачем нараховано пеню, 3 % річних та інфляційні втрати. Вказані обставини зумовили звернення позивача до суду на підставі ст.ст. 526, 530, 536, 612, 953 ЦК України, ст. 198 ГК України.

12.11.2018 року через канцелярію до суду надійшов відзив відповідача ТОВ Одесагаз-Постачання /вх. № 23228/18, том 1 а.с. 83-89/, в якому відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування своїх доводів відповідач посилається на відсутність основного боргу за вказаним в позові договором та безпідставність нарахування заявленої до стягення заборгованості в виді пені, інфляційних втрат та трьох відсотків річних. Зокрема, зазначав що на виконання умов договору на транспортування природного газу магістральними трубопроводами №/Н031 від 01.07.2015 року позивачем, дійсно було надано за заявлений в позові період послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу на загальну суму 336 410 100,54 грн., які були повністю оплачені.

Звертав увагу, що у період з 24.05.2016 року по 19.12.2017 року між Головним управлінням Державної казначейської служби України в Одеській області, Департаментом фінансів Одеської обласної державної адміністрації, фінансовим управлінням (департаментом) відповідної районної державної адміністрації (міської ради), управлінням (департаментом) соціального захисту населення відповідної районної державної адміністрації (міської ради), ТОВ Одесагаз-Постачання, публічним акціонерним товариством Укртрансгаз та публічним акціонерним товариством Національна акціонерна компанія Нафтогаз України було укладено 88 Спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду державного бюджету України, предметом яких відповідно до п. 1 є організація проведення сторонами взаєморозрахунків відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 року № 20 Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій.

ТОВ Одесагаз-Постачання зазначало, що на підставі договору № /Н031 від 01.07.2015 р. повністю сплачено АТ Укртрансгаз за послуги з транспортування природного газу магістральними трубопроводами, що були надані у квітні 2016 року - грудні 2017 року, а саме:

- 236 091 873,45 грн. шляхом перерахування коштів із поточного рахунку із спеціальним режимом використання замовника на поточний рахунок газотранспортного підприємства;

- 100 318 227,09 грн. шляхом перерахування коштів Головним управлінням Державної казначейської служби України в Одеській області на рахунок позивача, а саме:

- 76 176 478,08 грн. відповідно до укладених 88 спільних протокольних рішень Про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів Загального фонду Державного бюджету України;

- 24 141 749,01 грн. відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №256 Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету від 04.03.2002 року (зі змінами та доповненнями, далі - Постанова КМУ № 256 від 04.03.2002 року), які сплачені платіжними дорученнями № 2 від 07.02.2018 року на суму 10 319 333,83 грн., № 7 від 28.02.2018 року на суму 2 316 900,00 грн. та № 11 від 26.03.2018 року на суму 11 505 515,18 грн.

Таким чином відповідач наполягав, що на момент звернення АТ Укртрансгаз до суду із зазначеним позовом, у відповідача відсутня заборгованість за послуги з транспортування природного газу магістральними трубопроводами, що були надані у квітні 2016 р. - грудні 2017 р., оскільки розрахунок за надані послуги з транспортування природного газу магістральними трубопроводами відбувся у порядку та строки, передбачені договором № /Н031 від 01.07.2015 р.

05.12.2018 року через канцелярію до суду надійшла відповідь АТ Укртрансгаз на відзив /вх. № 25155/18, том 5 а.с. 56/, в якій позивач вказував, що нарахування неустойки, 3% річних та інфляційних втрат здійснено на розмір прострочення відповідача, із повним виключенням із розрахунку сум, сплачених ним згідно Спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання, природний газ та послуги з постачання, транспортування, розподілу природного газу за рахунок коштів загального фонду державного бюджету України, які укладені шляхом підписання уповноваженими особами з боку учасників правовідносин.

17.12.2018 року через канцелярію до суду надійшли заперечення відповідача ТОВ Одесагаз-Постачання /вх. № 25991/18, том 5 а.с. 92-95/, в яких відповідач наполягав на відмові у задоволенні позовних вимог АТ Укртрансгаз. В обґрунтування заперечень відповідач посилався, що, як видно із розрахунку суми основного боргу, з боку відповідача не було жодного місяця, в якому не здійснювалося б перерахування коштів на рахунок АТ Укртрансгаз, що повністю унеможливлює, зокрема, стягнення інфляційного збільшення із ТОВ Одесагаз-Постачання.

Відповідач вказував, що спільними протокольними рішеннями передбачалося не тільки надання державою коштів на погашення заборгованості, але також змінювалися строки виконання боржником грошових зобов'язань перед кредитором, які виникли на підставі договору від 01.07.2015 року.

У судовому засіданні представник позивача АТ Укртрансгаз - Пахомова О.А. позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила позов задовольнити.

Представник відповідача ТОВ Одесагаз-Постачання - Кулинич К.С. у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог у повному обсязі з підстав, викладених у відзиві, наполягаючи на відсутності прострочення виконання вказанного в позові договору у звязку зі зміною строків його виконання.

Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення заявлених позовних вимог, виходячи з наступного.

Як встановлено у судовому засіданні при безпосередньому дослідженні доказів, 01.07.2015 року між публічним АТ Укртрансгаз (газотранспортне підприємство, далі - АТ "Укртрансгаз") та ТОВ Одесагаз-Постачання (замовник) було укладено договір на транспортування природного газу магістральними трубопроводами №/Н031, згідно з п. 1.1. якого газотранспортне підприємство зобовязується надати замовнику послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу замовника від пунктів приймання-передачі газу в магістральні трубопроводи до пунктів призначення газорозподільних станцій, а замовник зобовязується внести плату за надані послуги з транспортування природного газу магістральними трубопроводами в розмірі, у строки та порядку, передбачені умовами договору /том 1, а.с. 13-19/.

Відповідно до п. 5.5. договору, оплата вартості послуг за транспортування газу здійснюється замовником (крім гарантованого постачальника) шляхом перерахування грошових коштів на рахунок позивача на умовах 100 відсотків попередньої оплати за десять днів до початку місяця, у якому буде здійснюватися транспортування газу.

Пунктом 5.6. договору сторони погодили, що у випадку, якщо замовник є гарантованим постачальником, то замовник здійснює оплату послуг з транспортування газу в місяці, у якому здійснюється транспортування газу шляхом щоденного перерахування коштів на рахунок газотранспортного підприємтсва в порядку, установленому алгоритмом розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання газопостачальних підприємств, який затверджується національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги провдиться замовником до двадцятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.

За умовами п. 7.1. договору, газотранспортне підприємство і замовник у випадку невиконання або неналежного виконання зобовязань за договором несуть відповідальність у межах, передбачених законодавством.

Пунктом 7.3. договору встановлено, що у разі порушення замовником строків оплати передбачених розділом 5 договору, із замовника стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Відповідно до п. 11.1 договору цей договір набирає чинності з дня його підписання, сторонами та діє в частині транспортування газу з 1 липня 2015 року до 31 грудня 2015 року, а в частині проведення розрахунків за надані газотранспортним підприємством послуги - до повного виконання замовником своїх зобовязань за цим договором.

Договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо не менше ніж за місяць до закінчення дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

На виконання умов договору позивач у 2016-2017 роках позивачем було надано відповідачу послуги з транспортування природного газу магістральними трубопроводами, а саме:

- у квітні 2016 року на суму 11 729 530,58 грн відповідно до акту наданих послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами № 04-16-/Н031 від 30.04.2016 року /том 1, а.с. 20/;

- у травні 2016 року на суму 5 523 108,13 грн відповідно до акту наданих послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами № 05-16-/Н031 від 31.05.2016 року /том 1, а.с. 21/;

- у червні 2016 року на суму 3 882 139,94 грн відповідно до акту наданих послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами № 06-16-/Н031 від 30.06.2016 року /том 1, а.с. 22/;

- у липні 2016 року на суму 4 243 264,36 грн відповідно до акту наданих послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами № 07-16-/Н031 від 31.07.2016 року /том 1, а.с. 23/;

- у серпні 2016 року на суму 4 680 812,16 грн відповідно до акту наданих послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами № 08-16-/Н031 від 31.08.2016 року /том 1, а.с. 24/;

- у вересні 2016 року на суму 5 849 606,96 грн відповідно до акту наданих послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами № 09-16-/Н031 від 30.09.2016 року /том 1, а.с. 25/;

- у жовтні 2016 року на суму 16 174 927,01 грн відповідно до акту з транспортування природного газу магістральними трубопроводами № 10-16-/Н031 від 31.10.2016 року /том 1, а.с. 26/;

- у листопаді 2016 року на суму 25 178 836,64 грн відповідно до акту наданих з транспортування природного газу магістральними трубопроводами послуг № 11-16-/Н031 від 30.11.2016 року /том 1, а.с. 27/;

- у грудні 2016 року на суму 39 979 601,60 грн відповідно до акту наданих послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами № 12-16-/Н031 від 31.12.2016 року /том 1, а.с. 28/;

- у січні 2017 року на суму 49 276 450,62 грн відповідно до акту наданих послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами № 01-17-/Н031 від 31.01.2017 року /том 1, а.с. 29/;

- у лютому 2017 року на суму 38 424 841,50 грн відповідно до акту наданих послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами № 02-17-/Н031 від 28.02.2017 року /том 1, а.с. 30/;

- у березні 2017 року на суму 23 476 793,62 грн відповідно до акту наданих послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами № 03-17-/Н031 від 31.03.2017 року /том 1, а.с. 31/;

- у квітні 2017 року на суму 15 432 555,94 грн відповідно до акту наданих послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами № 04-17-/Н031 від 30.04.2017 року /том 1, а.с. 32/;

- у травні 2017 року на суму 3 544 349,96 грн відповідно до акту наданих послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами № 05-17-/Н031 від 31.05.2017 року /том 1, а.с. 33/;

- у червні 2017 року на суму 4 587 979,42 грн відповідно до акту наданих послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами № 06-17-/Н031 від 30.06.2017 року /том 1, а.с. 34/;

- у липні 2017 року на суму 4 088 378,62 грн відповідно до акту наданих послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами № 07-17-/Н031 від 31.07.2017 року /том 1, а.с. 35/;

- у серпні 2017 року на суму 4 450 764,19 грн відповідно до акту наданих послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами № 08-17-/Н031 від 31.08.2017 року /том 1, а.с. 36/;

- у вересні 2017 року на суму 4 795 821,76 грн відповідно до акту наданих послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами № 09-17-/Н031 від 30.09.2017 року /том 1, а.с. 37/;

- у жовтні 2017 року на суму 13 235 728,37 грн відповідно до акту наданих послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами № 10-17-/Н031 від 31.10.2017 року /том 1, а.с. 38/;

- у листопаді 2017 року на суму 26 080 212,08 грн відповідно до акту наданих з транспортування природного газу магістральними трубопроводами послуг № 11-17-/Н031 від 30.11.2017 року /том 1, а.с. 39/;

- у грудні 2017 року на суму 31 774 397,08 грн відповідно до акту наданих послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами № 12-17-/Н031 від 31.12.2017 року /том 1, а.с. 40/.

У період з 24.05.2016 року по 19.12.2017 року між Головним управлінням Державної казначейської служби України в Одеській області, Департаментом фінансів Одеськрї обласної державної адміністрації, фінансовим управлінням (департаментом) відповідної районної державної адміністрації (міської ради), управлінням (департаментом) соціального захисту населення відповідної районної державної адміністрації (міської ради) (Сторона № 4), ТОВ Одесагаз-Постачання, публічним акціонерним товариством Укртрансгаз та публічним акціонерним товариством Національна акціонерна компанія Нафтогаз України було укладено 88 Спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду державного бюджету України, предметом яких відповідно до п. 1 є організація проведення сторонами взаєморозрахунків відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 року № 20 Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій /том 1 а.с. 113-236, том 2 а.с. 2-252, том 3, а.с. 1-66/.

Відповідно до пунктів 2.2 - 2.8 вказаних спільних рішень сторони погодили перелік підприємств (установ, організацій), що беруть участь у проведені взаєморозрахунків, та послідовність виконання сторонами Спільних протокольних рішень, а саме порядок перерахування грошових коштів від Державної казначейської служби України до АТ Укртрансгаз.

ТОВ Одесагаз-Постачання на підставі договору № /Н031 від 01.07.2015 р. сплатило АТ Укртрансгаз за послуги з транспортування природного газу магістральними трубопроводами, що були надані у квітні 2016 року - грудні 2017 року, а саме:

1) 236 091 873,45 грн. - шляхом перерахування коштів із поточного рахунку із спеціальним режимом використання замовника на поточний рахунок газотранспортного підприємства, що підтверджується меморіальними ордерами та платіжними дорученнями за період з 24.06.2016 року по 29.03.2018 року /том 3 а.с. 67-195, том 4 а.с. 1-43/;

2) 100 318 227,09 грн. - шляхом перерахування коштів Головним управлінням Державної казначейської служби України в Одеській області на рахунок позивача, а саме:

- 76 176 478,08 грн. - відповідно до укладених 88 спільних протокольних рішень Про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів Загального фонду Державного бюджету України, що підтверджується копіями СПР та платіжних доручень за період з 31.05.2016 року по 27.12.2017 року (том 1 а.с. 112-236, том 2, а.с. 2-252, том 3, а.с. 1-66);

- 24 141 749,01 грн. - відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №256 Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету від 04.03.2002 року (зі змінами та доповненнями, далі - Постанова КМУ № 256 від 04.03.2002 року), які сплачені платіжними дорученнями № 2 від 07.02.2018 року на суму 10 319 333,83 грн., № 7 від 28.02.2018 року на суму 2 316 900,00 грн. та № 11 від 26.03.2018 року на суму 11 505 515,18 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

За ст. 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Підставою виникнення цивільних прав та обовязків є, зокрема, договори та інші правочини (п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України).

За вимогами ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до вимог ч.1, ч.7 ст. 193 ГК України, які кореспондуються з вимогами ст. 526 ЦК України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

У відповідності до ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу вимог ст. 610, ч.2 ст. 615 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Одностороння відмова від зобовязання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобовязання.

Відповідно ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Виходячи з наявних матеріалів справи господарським судом встановлено, що відповідач не виконав належним чином свої зобовязання за договором на транспортування природного газу магістральними трубопроводами №/Н031 від 01.07.2015 року на постачання за регульованим тарифом для субєктів господарювання, що надають послуги бюджетним установам та організаціям з опалення та гарячого водопостачання в частині вчасної оплати природного газу.

Судом встановлено, що замовником було сплачено заборгованість за вищезазначеним договором із пропущенням встановлених умовами договору строків оплати.

У звязку із простроченням оплати за договором, позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 9 712 034,97 грн, з яких: пеня в розмірі 4 872 849,12 грн., 3% річних у розмірі 1 296 370,93 грн. та інфляційні втрати в сумі 3 542 814,92 грн. /том 5 а.с. 60-70/.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, на думку суду, право позивача вимагати від відповідача сплатити 3% річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає в отриманні компенсації (плати) від відповідача за користування утримуваними ним грошовими коштами, належним до сплати за договором купівлі-продажу.

Інфляційні збитки є наслідком інфляційних процесів в економіці, а тому їх слід вважати складовою частиною основного боргу, стягнення яких передбачене статтею 625 Цивільного кодексу України. Передбачене законом право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції є способом захисту його майнового права та інтересу, суть якого полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів.

Відповідно до п. 3.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань від 17.12.2013 року № 14 (далі - Постанова Пленуму ВГСУ № 14) інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Пунктом 3.2 Постанови Пленуму ВГСУ передбачено, що індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті Урядовий кур'єр. Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України Про інформацію є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, який визначається виключно Держкомстатом і його найменший період визначення становить місяць, а тому, прострочка платежу за менший період не тягне за собою нарахування інфляційних втрат, а розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що мала місце на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Держкомстатом, за період прострочки. Розрахунки індексу інфляції за квартал, період з початку року і т. п. проводяться "ланцюговим" методом, тобто шляхом множення місячних (квартальних і т. д.) індексів (наказ Держкомстату від 27.07.2007 року № 265 Про затвердження Методики розрахунку базового індексу споживчих цін).

Отже, за прострочення сплати заборгованості в період менший, ніж місяць, інфляційні втрати не нараховуються.

Як вбачається із банківської виписки та платіжних доручень, що наявні у матеріалах справи, не було жодного повного місяця, коли б платежі чи з боку населення, чи з боку Держави в особі управлінь соціального захисту населення м. Одеси та Одеської області не надходили на рахунок позивача.

Таким чином суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ Укртрансгаз в частині стягнення інфляційного збільшення суми боргу в розмірі 3 542 814,92 грн. задоволенню не підлягають.

Аналогічну позицію висловлено у постановах Вищого господарського суду України у справі № 5002-33/4081-2012 від 10.07.2013 року та у справі № 916/1139/16 від 09.11.2016 року.

Стосовно позовних вимог АТ Укртрансгаз про стягнення 3 % річних у розмірі 1 296 370,93 грн., суд зазначає наступне.

Проаналізувавши наданий позивачем розрахунок 3 % річних, суд вказує, що нарахування 3% річних здійснено на розмір прострочення відповідача, із повним виключенням із розрахунку сум, сплачених ним згідно Спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання, природний газ та послуги з постачання, транспортування, розподілу природного газу за рахунок коштів загального фонду державного бюджету України, які укладені шляхом підписання уповноваженими особами з боку учасників правовідносин.

Тобто, у розрахунках позивача повністю відсутні нарахування 3 % річних на суми, що були сплачені відповідачем згідно СПР. У звязку із чим доводи відповідача у цій частині спростовуються дослідженими матеріалами справи.

Так у розрахунку 3% від заборгованості ТОВ "Одесагаз-Постачання" перед АТ "УКРТРАНСГАЗ" за послуги з транспортування природного газу:

- у колонках Сплачено (під номером 3) відображено суми оплат;

- у колонках Заборгованість (під номером 4) відображено повністю всі суми заборгованості після здійсненої відповідачем відповідної оплати, на які розраховано 3 % річних;

- у колонках під номером 5-6 відображено період нарахування 3% за несвоєчасні розрахунки.

Положеннями п. 5.5. договору, оплата вартості послуг за транспортування газу здійснюється замовником (крім гарантованого постачальника) шляхом перерахування грошових коштів на рахунок газотранспортного підприємства на умовах 100 відсотків попередньої оплати за десять днів до початку місяця, у якому буде здійснюватися транспортування газу.

Замовник самостійно визначає розмір суми платежу попередньої оплати як добуток тарифу та планового обсягу газу на відповідний місяць. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться замовником до двадцятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.

У платіжних дорученнях замовник повинен обов'язково вказувати номер договору, дату його підписання та звітний період (місяць, рік), за який здійснюється оплата. У випадку, якщо в платіжних дорученнях замовника не зазначено номер договору, дата його підписання, звітний період (місяць, рік), за який здійснюється оплата, газотранспортне підприємство зараховує кошти, що надійшли від замовника, у першу чергу як погашення заборгованості за надані послуги з транспортування газу, що виникла перша за часом у попередніх періодах.

Відповідно до п. 5.6. договору, у випадку, якщо замовник є гарантованим постачальником, то замовник здійснює оплату послуг з транспортування газу в місяці, у якому здійснюється транспортування газу, шляхом щоденного перерахування коштів на рахунок газотранспортного підприємства в порядку, установленому алгоритмом розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання газопостачальних підприємств, який затверджується національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться замовником до двадцятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.

Згідно п. 5.7. договору, у разі надходження коштів від замовника в сумі, що перевищує вартість фактично наданих послуг з транспортування газу у звітному місяці, переплата зараховується газотранспортним підприємством:

- у разі наявності заборгованості за надані послуги - як погашення заборгованості в попередніх місяцях;

- у разі відсутності заборгованості за надані послуги - як оплата послуг у місяці, наступному за звітним.

Таким чином, усі розрахунки наданих у квітні-грудні 2016 року та січні-грудні 2017 року послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами, що здійснені відповідачем із порушенням строків оплати, визначених умовами пунктів 5.5.-5.6 договору були зараховані позивачем у першу чергу як погашення заборгованості за надані послуги з транспортування газу, що виникла перша за часом у попередніх періодах, в порядку абзацу 3 пункту 5.5. договору.

Суд критично оцінює посилання відповідача на те, що розрахунки згідно затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2002 року № 256 затверджено Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету змінювали строки виконання відповідачем грошових зобов'язань перед газотранспортним підприємством, які виникли на підставі договору від 01.07.2015р..

АТ Укртрансгаз не є учасником правовідносин, що виникають у відповідача під час здійснення розрахунків із третіми особами.

Договір № /Н031 від 01.07.2015 укладено між сторонами справи, а його умови не передбачають звільнення відповідача від відповідальності за несвоєчасні розрахунки за надані послуги та не змінюють строки розрахунків і не ставлять їх у залежність від фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету.

Разом із тим, розділом 5 договору визначено, що при всіх умовах розрахунків згідно пунктів 5.5 та 5.6, остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться замовником до двадцятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.

З урахуванням вказаного, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог АТ Укртрансгаз про стягнення з відповідача 3 % річних.

Стосовно позовних вимог АТ Укртрансгаз про стягнення пені у розмірі 4 872 849,12 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.ст. 546, 549 ЦК України виконання зобовязань за договором можуть забезпечуватися неустойкою (штрафом, пенею). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Водночас вимогами п.3 ч.1 ст. 611 ЦК України передбачено, що одним із наслідків порушення зобовязання є сплата неустойки, а в силу вимог ч.2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюються договором або актом цивільного законодавства.

Згідно зі ч.1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями в цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання зобовязання.

У ч.6 ст. 231 ГК України також встановлено, що штрафні санкції за порушення грошових зобовязань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за увесь час користування чужими грошовими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ч.6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Пунктом 7.3. Договору встановлено, що у разі порушення замовником строків оплати передбачених розділом 5 Договору, із замовника стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Судом проаналізований наданий позивачем розрахунок пені, згідно якого розмір пені становить 4 872 849,12 грн.

Частиною 3 ст. 551 ЦК України, положення якої кореспондуються із положеннями ст. 233 ГПК України, передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Зазначена стаття кореспондується зі ст. 233 ГК України, яка визначає, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобовязання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобовязанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобовязання, господарський суд повинен обєктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобовязання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

У відповідності до приписів ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів.

Однак, всупереч положень ч. 1 ст. 74 ГПК України відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження доводів щодо зменшення розміру неустойки і така заява не надавалася. Відповідач взагалі заперечував проти стягення пені, заявляючи про дотримання строків виконання вказаного в позові договору у звязку зі зміною строків його виконання.

Однак приймаючи до уваги, що розрахований позивачем розмір пені становить 4 872 849,12 грн., суд вбачає підстави у розумінні ч. 3 ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України для зменшення розміру неустойки до 10 % від заявленої до стягнення суми. Оскільки, належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками позивача, основна заборгованість перед яким була погашена, хоч і з незначним порушенням строку.

Положеннями ч. 1 ст. 14 ГПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частинами ч.ч.1, 2, 3 ст.13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та обєктивного зясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Проаналізувавши встановлені обставини в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги АТ Укртрансгаз підлягають частковому задоволенню, так як частково обґрунтовані та доведені, а саме суд вважає, що з відповідача підлягають стягненню кошти у розмірі 1 783 655,84 грн., з яких: пеня за прострочення зобовязання щодо оплати наданих послуг згідно договору про транспортування природного газу магістральними трубопроводами від 01.07.2015 року № /Н031 у розмірі 487 284,91 грн.; 3 % річних від простроченої суми у розмірі 1 296 370,93 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судом встановлено, що позивач при предявленні позову сплатив судовий збір у розмірі 166 098,06 грн., що вбачається із платіжного доручення № 12388_98 від 19.09.2018 року /том 1 а.с. 12/.

Внаслідок зменшення 05.12.2018 року позивачем позовних вимог, ціна позову у справі становить 9 712 034,97 грн., а належний розмір судового збору відповідно 145 680,52 грн. У зв'язку із чим ухвалою суду від 18.12.2018 року повернуто з Державного бюджету України УК у м. Одесі/Приморський район на користь АТ Укртрансгаз суму сплаченого судового збору у розмірі 20 417,54 грн.

Таким чином, враховуючи висновок суду про часткове задоволення позовних вимог АТ Укртрансгаз (18,36 % від заявлених вимог), судовий збір у розмірі 26 746,94 грн. підлягає стягненню з відповідача ТОВ Одесагаз-Постачання.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 74, 129, 237-241 Господарського процесуального кодексу України суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги акціонерного товариства Укртрансгаз задовольнити частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю Одесагаз-Постачання /, адреса 65003, м. Одеса, вул. Одарія, 1/ на користь акціонерного товариства Укртрансгаз /, адреса 01021, м. Київ, Кловський узвіз, 9/1, e-mail: / заборгованість у розмірі 1 783 655,84 грн. /один мільйон сімсот вісімдесят три тисячі шістсот пятдесят пять гривень 84 копійки/, з яких: пеня за прострочення зобовязання щодо оплати наданих послуг згідно договору про транспортування природного газу магістральними трубопроводами від 01.07.2015 року № /Н031 у розмірі 487 284,91 грн.; 3 % річних від простроченої суми у розмірі 1 296 370,93 грн.

3. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю Одесагаз-Постачання /, адреса 65003, м. Одеса, вул. Одарія, 1/ на користь акціонерного товариства Укртрансгаз /, адреса 01021, м. Київ, Кловський узвіз, 9/1, e-mail: / судовий збір у розмірі 26 746,94 грн. /двадцять шість тисяч сімсот сорок шість гривень 94 копійки/.

4. В іншій частині вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 18 лютого 2019 р.

Суддя Н.Д. Петренко