ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" лютого 2019 р. м. Київ Справа№ 910/10039/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Разіної Т.І.

суддів: Тищенко А.І.

ОСОБА_1

секретар судового засідання: Кондратенко Н.О.
за участю представників учасників процесу: згідно протоколу судового засідання від 20.02.2019
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Ємільчинської селищної ради Ємільчинського району Житомирської області
на рішенняГосподарського суду міста Києва
від05.09.2018
суддя ОСОБА_2 м. Київ
повний текст складений17.09.2018
за позовомКерівника Новоград-Волинської місцевої прокуратури, м. Новоград-Волинський, Житомирська обл. в інтересах держави в особі Ємільчинської селищної ради Ємільчинського району Житомирської області, смт. Ємільчинське, Ємільчинський р-н, Житомирська обл.
допублічного акціонерного товариства "Укрзалізниця", м. Київ в особі Регіональної філії "Південно-західна залізниця" ПАТ "Укрзалізниця", м. Київ
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Державна екологічна інспекція у Житомирській області м. Житомир
провідшкодування шкоди в сумі 183 600,52 грн.,

За результатами розгляду апеляційної скарги Північного апеляційного господарського суду

ВСТАНОВИВ:

Керівник Новоград-Волинської місцевої прокуратури (надалі-прокурор) в інтересах держави в особі Ємільчинської селищної ради Ємільчинського району Житомирської області (надалі-позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Укрзалізниця" в особі Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" (надалі- відповідач) про стягнення шкоди, завданої навколишньому природному середовищу, в розмірі 183 600,52 грн.

Позовні вимоги, з посиланням на ст. 19, ст. 63, пункт 5 ст. 64, частини першої, п'ятої, ст. 86, пункт 5 частини другої ст. 105, ст. 107 Лісового кодексу України, мотивовані тим, що відповідачем, як постійним лісокористувачем порушено обов'язки щодо забезпечення охорони і збереження закріплених лісів, зокрема, допущено на підпорядкованій йому території самовільну порубку дерев, не призначених для вказаних цілей, що підтверджується відповідними Актами перевірки дотримання вимог природохоронного законодавства, складеними під час перевірки Державної екологічної інспекції у Житомирській області, отже внаслідок порушення вимог природоохоронного законодавства завдано шкоди державі в розмірі 183 600,52 грн., з вимогами про стягнення якої прокурор звернувся до господарського суду.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 05.09.2018 у справі № 910/10039/18 у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Не погодившись з вищевказаним рішенням, Ємільчинська селищна рада Ємільчинського району Житомирської області (надалі-скаржник) звернулася до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просила поновити строк апеляційного оскарження, рішення Господарського суду міста Києва від 05.09.2018 у справі № 910/10039/18 скасувати та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі, посилаючись, при цьому на те, що судом першої інстанції неповно досліджено обставини справи, а тому неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.12.2018 у справі № 910/10039/18 задоволено клопотання скаржника та поновлено строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 05.09.2018 у справі № 910/10039/18; відкрито апеляційне провадження у справі № 910/10039/18; розгляд апеляційної скарги призначено на 23.01.2019.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/356/19 від 23.01.2019, у звязку з перебуванням судді Скрипки І.М. на лікарняному, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 910/10039/18.

Відповідно до витягу з протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 23.01.2019 для розгляду справи № 910/10039/18 сформовано судову колегію у складі головуючий суддя Разіна Т.І., судді: Іоннікова І.А., Тищенко А.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.01.2019 апеляційну скаргу прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючого судді Разіної Т.І., суддів Іоннікової І.А., Тищенко А.І., розгляд апеляційної скарги призначено на 20.02.2019.

Прокурор, відповідач та третя особа не скористалися своїм правом згідно ч. 1 ст. 263 ГПК України та не надали суду письмових відзивів та пояснень на апеляційну скаргу позивача, що згідно ч. 3 ст. 263 ГПК не перешкоджає перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

До судового засідання від 20.02.2019 не зявилися представники позивача (скаржника) та третьої особи, які повідомлялися про час, місце та дату судового засідання завчасно та належним чином, про причини незявлення суд не повідомили.

Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень (ч. 3 ст. 120 ГПК України).

Учасники процесу були належним чином повідомлені про час та місце судового засідання, про що свідчать наявні в матеріалах справи докази.

Частиною 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України визначено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З огляду на те, що позивач та третя особа належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, враховуючи те, що їх явка обовязковою не визнавалась, а також враховуючи те, що судочинство здійснюється, зокрема, на засадах рівності та змагальності сторін і учасники судового провадження на власний розсуд користуються наданими їм процесуальними правами, зокрема, правом на участь у судовому засіданні, колегія суддів перейшла до здійснення апеляційного перегляду судового рішення за наявними матеріалами справи за присутності прокурора та представника відповідача.

В судовому засіданні прокурор підтримав апеляційну скаргу позивача з викладених у ній підстав, просив суд скаргу задовольнити, а оскаржене рішення скасувати, прийнявши нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Відповідач заперечив проти задоволення апеляційної скарги, просив суд оскаржене рішення залишити без змін, як правильне та обґрунтоване.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, заслухавши пояснення представника позивача та прокурора, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшов висновку апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення.

Однак рішення у даній справі слід скасувати, позов прокурора залишити без розгляду відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 275 ГПК України, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи, Державною екологічною інспекцією у Житомирській області в межах наданих їй повноважень в період з 21.12.2016 по 22.12.2016 було проведено перевірку Коростенської дільниці виробничого підрозділу Жмеринської дистанції захисних лісонасаджень, регіональної філії Південно-західна залізниця ПАТ Укрзалізниця та складено акт перевірки дотримання вимог природоохроного законодавства про охорону,захист, використання та відтворення лісів (далі по тексту акт-1).

Постановою Кабінету міністрів України від 10.09.2014 № 442 на Державну екологічну інспекцію (Держекоінспекцію) покладено функції зі здійснення державного нагляду (контролю) в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій та форм власності, родючості ґрунтів, у зв'язку з ліквідацією Державної інспекції сільського господарства (Держсільгоспінспекції).

Відповідно до пункту 6.4 Положення про Державну екологічну інспекцію у Житомирській області, затвердженого наказом Державної екологічної інспекції України 12.12.2011 № 136, Держекоінспекція для виконання покладених на неї завдань має право проводити перевірки з питань, що належать до її компетенції, видавати за їх результатами обов'язкові для виконання приписи, розпорядження.

Порядок призначення і проведення відповідних перевірок регулюється Законом України "Про охорону навколишнього природного середовища", Законом України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" та Порядком організації та проведення перевірок суб'єктів господарювання щодо дотримання вимог природоохоронного законодавства, затвердженого наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 10.09.2008 року № 464.

Однак, станом на момент розгляду справи, Державна екологічна інспекція у Житомирській області здійснює свої повноваження відповідно до Положення про Державну екологічну інспекцію в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого наказом Міністерства екології та природних ресурсів України 11.08.2017 № 312.

Вищезазначеним Актом-1 зафіксовано, що на землях Коростенської дільниці виробничого підрозділу Жмеринської дистанції захисних лісонасаджень, регіональної філії Південно-західна залізниця ПАТ Укрзалізниця 12.02.2016 року виявлено незаконну порубку 22 дерев. Розмір шкоди заподіяної лісу становить 76 437,11 грн.

Також, Державною екологічною інспекцією у Житомирській області в межах наданих їй повноважень в період з 21.12.2016 по 22.12.2016 проведено перевірку Коростенської дільниці виробничого підрозділу Жмеринської дистанції захисних лісонасаджень, регіональної філії Південно-західна залізниця ПАТ Укрзалізниця та складено акт перевірки дотримання вимог природоохроного законодавства про охорону,захист, використання та відтворення лісів (далі по тексту акт-2).

Вказаним Актом-2 зафіксовано, що на землях Коростенської дільниці виробничого підрозділу Жмеринської дистанції захисних лісонасаджень, регіональної філії Південно-західна залізниця ПАТ Укрзалізниця 30.08.2016 року виявлено незаконну порубку дерев. Розмір шкоди заподіяної лісу становить 107 163,41 грн.

Згідно з п.1.6. Положення про виробничий підрозділ Жмеринська дистанція захисних лісонасаджень регіональної філії Південно-Західна залізниця публічного акціонерного товариства Українська залізниця, затвердженого наказом регіональної філії Південно-Західна залізниця публічного акціонерного товариства Українська залізниця від 31.01.2017 № 068-Н, Підрозділ є виробничим підрозділом регіональної філії Південно-західна залізниця Публічного акціонерного товариства Українська залізниця (далі філя). Підрозділ діє від імені філії та в її інтересах, здійснює делеговані філією функції у визначеному регіоні транспортної мережі, відповідно до мети, завдань та предмету діяльності . Підрозділ перебуває в підпорядкуванні структурного підрозділу служба колії регіональної філії Південно-Західна залізниця Публічного акціонерного товариства Українська залізниця.

Відповідно до державного акту на право постійного користування земельною ділянкою серія ЯЯ № 072439, Державне територіально-галузеве об'єднання Південно-Західна залізниця на підставі розпорядження голови Ємільчинської райдержадміністрації від 28.08.2007 № 264 є постійним користувачем земельної ділянки № 1 площею 21,5480 га, що розташована на території Андрієвицької сільської ради Ємільчинського району Житомирської області, з цільовим призначенням земельної ділянки: для залізничного транспорту. Акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 01 (копія зазначеного акту долучена прокурором до позову).

Також, відповідно до державного акту на право постійного користування земельною ділянкою серія ЯЯ № 072438, Державне територіально-галузеве об'єднання Південно-Західна залізниця на підставі розпорядження голови Ємільчинської райдержадміністрації від 28.08.2007 № 264 є постійним користувачем земельної ділянки № 2 площею 17,0949 га, що розташована на території Андрієвицької сільської ради Ємільчинського району Житомирської області, з цільовим призначенням земельної ділянки: для залізничного транспорту. Акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 02 (копія зазначеного акту долучена прокурором до позову).

У відповідності до Закону України Про особливості утворення публічного акціонерного товариств залізничного транспорту загального користування та Постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 № 200 Про утворення публічного акціонерного товариства Українська залізниця Державне територіально-галузеве обєднання Південно-Західна залізниця реорганізовано шляхом злиття. Відповідно правонаступником всіх прав та обовязків Державного територіально-галузевого обєднання Південно-Західна залізниця є ПАТ Українська залізниця (далі по тексту відповідач) в особі регіональної філії Південно-Західна залізниця.

Позовні вимоги прокурора, з посиланням на ст. 19, ст. 63, пункт 5 ст. 64, частини першої, п'ятої, ст. 86, пункт 5 частини другої ст. 105, ст. 107 Лісового кодексу України, обґрунтовано тим, що відповідачем завдано шкоду державі, внаслідок недодержання ним, як постійним лісокористувачем, вимог законодавства щодо забезпечення охорони лісу, розташованого в межах смуги відведення залізниць, внаслідок чого на вказаній території невідомими особами здійснено незаконну порубку дерев, що зафіксовано в акті-1 та акті-2.

З огляду на вищенаведене, на думку прокурора, відповідач повинен відшкодувати державі збитки у розмірі 183 600,00 грн. на користь Ємільчинської селищної ради, завдані неналежним виконанням обов'язків із забезпечення охорони лісів від незаконних рубок, що розраховується на підставі Такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу підприємствами, установами, організаціями та громадянами незаконним вирубуванням та пошкодженням дерев і чагарників до ступеня припинення росту, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 2008 № 665.

Причиною спору у даній справі стало питання, за зверненням прокурора, встановлення наявності правових підстав з урахуванням позовних вимог, стягнення з відповідача на користь держави збитків, у звязку із виявленням факту самовільної рубки дерев, що знаходяться в межах земельної ділянки, яка передана в постійне користування відповідачеві.

Суд першої інстанції, в результаті дослідження матеріалів справи, встановив правомірність звернення прокурора з даним позовом. Проте, враховуючи заявлені предмет та підстави позову у задоволенні позовних вимог відмовлено, з посиланням на недоведеність та відсутність законних підстав застосування до відповідача, який, за твердженням прокурора, не забезпечив належну охорону лісу, міри відповідальності у вигляді відшкодування шкоди за незаконну рубку лісу, за відсутності відповідних доказів на підтвердження вчинення відповідачем таких дій (рубки лісу).

Суд апеляційної інстанції, не погоджується з такими висновками місцевого господарського суду, при цьому вважає за необхідне дослідити наявність правових підстав для здійснення представництва інтересів держави в суді прокурором у даній справі.

Так, згідно частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Аналогічні за змістом вимоги містяться в пункті 3 частини 4 статті 19 Закону України Про прокуратуру.

З урахуванням положень статті 4, 42, 44, 46 ГПК України право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, є процесуальним правом.

Відповідно до частини 3 цієї статті 4 ГПК України до господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

До таких осіб процесуальний закон відносить прокурора та визначає підстави участі цієї особи у господарській справі.

Частиною 4 статті 53 ГПК України передбачено, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача. (ч. 5 статті 53 ГПК України)

При поданні позову в інтересах держави в особі Ємільчинської селищної ради Ємільчинського району Житомирської області прокурор вказав на тривалу бездіяльність Ємільчинської селищної ради, яка є правонаступником Андрієвицької сільської ради у продовж тривалого часу, яка полягала у невжитті останніми заходів, в тому числі шляхом предявдення позовів з метою відшкодування заподіяної шкоди державі внаслідок вирубки лісу, що на думку прокурора, свідчить про неналежний захист цим органом інтересів держави, а тому є підстави для представництва в суді інтересів держави прокурором.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначений законом.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як на обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити … скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі "Ф. В. проти Франції" (F. W. v. France) від 31.03.2005, заява № 61517/00, пункт 27).

Водночас є категорія справ, де підтримка прокурора не порушує справедливого балансу. Так, у справі "Менчинська проти Російської Федерації" (рішення від 15.01.2009, заява № 42454/02, пункт 35) ЄСПЛ висловив таку позицію (у неофіційному перекладі): "Сторонами цивільного провадження виступають позивач і відповідач, яким надаються рівні права, в тому числі право на юридичну допомогу. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави".

ЄСПЛ уникає абстрактного підходу до розгляду питання про участь прокурора у цивільному провадженні. Розглядаючи кожен випадок окремо, суд вирішує, на скільки участь прокурора у розгляді справи відповідала принципу рівноправності сторін.

У Рекомендаціях Парламентської ОСОБА_3 Європи від 27.05.2003 № 1604 (2003) "Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві закону" щодо функцій органів прокуратури, які не належать до сфери кримінального права, передбачено важливість забезпечити, щоб повноваження і функції прокурорів обмежувалися сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і вирішення загальних завдань щодо захисту інтересів держави через систему здійснення кримінального правосуддя, а для виконання будь-яких інших функцій були засновані окремі, належним чином розміщені та ефективні органи.

Ураховуючи викладене, зважаючи на роль прокуратури у демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу у питанні рівноправності сторін судового провадження, зміст пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України щодо підстав представництва прокурора інтересів держави в судах не може тлумачитися розширено.

Отже, прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя (пункт 3 частини другої статті 129 Конституції України).

Положення пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України відсилає до спеціального закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким законом є Закон України "Про прокуратуру".

Тому необхідно з'ясувати, що мається на увазі під "виключним випадком" і чи є таким випадком ситуація у конкретній справі.

Так, відповідно до частини 1, абзацу 1 частини 3 та абзацу 1 частини 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною 4 цієї статті. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.

Аналіз наведених законодавчих приписів дає підстави для висновку, що прокурор має право звернутися до господарського суду з позовом в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, або в інтересах держави з позовом, в якому зазначено про відсутність органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, або з позовом в інтересах держави, зазначивши про відсутність у відповідного органу повноважень щодо звернення до господарського суду. При цьому, у будь-якому разі наявність підстав для представництва інтересів держави має бути обґрунтована прокурором у позовній заяві відповідно до приписів наведених норм.

У Рішенні від 08.04.1999 № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з'ясовуючи поняття "інтереси держави", висловив позицію про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб'єктів права власності та господарювання тощо (пункт 3 мотивувальної частини).

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

Оскільки "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Таким чином, "інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація "інтересів держави", особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно (аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17).

У даній справі прокурор обґрунтував наявність "інтересів держави" порушенням, на його думку, законності у сфері охорони навколишнього природного середовища, а саме незаконної порубки лісових ресурсів на території Ємільчинської селищної ради Ємільчинського району Житомирської області, яка надана відповідачеві у користування. Збитки, які будуть відшкодовані підлягають стягненню та зарахуванню до місцевого фонду охорони навколишнього природного середовища відповідної обєднаної територіальної громади, на території якої вчинено правопорушення, для подальшого перерозподілу у автоматичному режимі між бюджетами відповідних рівнів.

Слід звернути увагу, що згідно зі ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор доводить бездіяльність органу, в інтересах якого він звертається до суду, а не можливість чи неможливість такого органу самостійно звернутися із цим позовом до суду.

Водночас, пункт 3 частини першої статті 131-1 Конституції України передбачає можливість представництва прокурором інтересів держави у виключних випадках.

Аналіз положень частин 3-5 статті 53 ГПК України у взаємозв'язку зі змістом частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" дає підстави вважати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесено відповідні повноваження; або у разі відсутності такого органу.

Перший «виключний випадок» передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб'єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.

«Нездійснення захисту» має прояв в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб'єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається. «Здійснення захисту неналежним чином» має прояв в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною. «Неналежність» захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який, серед іншого, включає досудове з'ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб'єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб'єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб'єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Прокурор не може вважатися альтернативним суб'єктом звернення до суду і замінювати належного суб'єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20.09.2018 у справі № 924/1237/17, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів об'єднаної палати Касаційного господарського суду від 07.12.2018 № 924/1256/17.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Ємільчинська селищна рада Ємільчинського району Житомирської області, відповідно до положень чинного законодавства наділена правом і має можливість самостійно вирішувати питання місцевого значення (у т.ч. шляхом звернення до суду).

У справі що переглядається, звертаючись із позовною заявою, обґрунтовуючи своє право на подачу позову, прокурор зазначив, що відповідач, який є постійним лісокористувачем, має здійснювати державну лісову охорону, натомість, допустив незаконну порубку лісу на підвідомчій території, а тому має відшкодувати шкоду, заподіяну внаслідок порушення законодавства. В свою чергу, Ємільчинська селищна рада не вживає жодних заходів з даного приводу, що свідчить про її бездіяльність.

У матеріалах справи, наявне листування між прокурором та селищним головою Ємільчинської селищної ради, зокрема листи від 11.06.2018 № 935, від 12.07.2018 № 4456вих.18.

З наведеного листування вбачається, що селищною радою повідомлено прокурора, що через реформу децентралізації та реорганізації органів місцевого самоврядування, перед радою першочергово не стояло питання про відшкодування шкоди, завданої незаконною порубкою лісів. Крім того, селищною радою зазначено про брак коштів на оплату судового збору.

Натомість, у відповідь на зазначене, прокурор формально повідомив селищну раду про подачу позову в інтересах селищної ради про відшкодування коштів, внаслідок незаконної порубки лісів.

При подачі позову прокурором не зазначено жодних причин неможливості здійснення позивачем, який є самостійною юридичною особою з відповідною процесуальною дієздатністю, захисту своїх прав та охоронюваних законом інтересів в судовому порядку та не доведено належним чином бездіяльність цієї селищної ради.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що Ємільчинська селищна рада не може чи не бажає здійснювати захист інтересів держави та звертатись до суду з відповідним позовом до відповідача.

В той же час, посилання ради у листі на те, що у неї відсутні кошти на подачу позову, є протирічливими, оскільки апеляційну скаргу подано вже позивачем та судовий збір за апеляційний перегляд справи сплачено.

Як вбачається з матеріалів справи, Андрієвицька сільська рада, правонаступником якої є Ємільчинська селищна рада, згідно відомостей ЄДРПОУ припинена як юридична особа 11.01.2018.

Водночас, Державною екологічною інспекцією у Житомирській області в межах наданих їй повноважень було проведено перевірку Коростенської дільниці виробничого підрозділу Жмеринської дистанції захисних лісонасаджень, регіональної філії Південно-західна залізниця ПАТ Укрзалізниця та складено акти перевірки дотримання вимог природоохроного законодавства про охорону, захист, використання та відтворення лісів ще в період з 21.12.2016 по 22.12.2016.

У обґрунтуванні позову прокурор неодноразово вказує на бездіяльність селищної ради, однак не наводить обставин з посиланням на докази в чому така бездіяльність полягає, не доводить того, що прокурор звертався з даним питанням до селищної ради з метою його вирішення.

У кожному випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб'єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Крім того, матеріали справи не містять доказів вчинення прокурором будь-яких заходів реагування з метою виявлення / усунення можливого неналежного виконання обовязків раніше Андрієвицькою сільською радою чи її правонаступником - Ємільчинською селищною радою, його ствердження в позові про бездіяльність цього органу базуються лише на формальному зазначені про вказане, що має більше інформативний характер за відсутності належних доказів. Іншими словами, в тому разі, якщо прокурор вбачає бездіяльність відповідного органу, то доцільним та ефективним заходом реагування в даному випадку також буде вчинення з його боку дій, які в подальшому стимулюватимуть відповідні органи належним чином виконувати покладенні на них обовязки. Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що Ємільчинська селищна рада не може чи не бажає здійснювати захист інтересів держави та звертатись до суду з відповідним позовом до відповідача.

В свою чергу, прокурор не може вважатися альтернативним суб'єктом звернення до суду і замінювати належного суб'єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

Більше того, саме лише посилання в позовній заяві на те, що уповноважений орган не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження, для прийняття заяви для розгляду недостатньо.

У такому разі прокурор повинен надати належні та допустимі докази відповідно до вимог процесуального закону (наприклад, внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинене кримінальне правопорушення на підставі статті 367 Кримінального кодексу України (службова недбалість); вирок суду щодо службових осіб; докази накладення дисциплінарних стягнень на державних службовця, які займають посаду державної служби в органі державної влади та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, за невиконання чи неналежне виконання службових обов'язків тощо).

Аналогічна правова позиція щодо необхідності доведення правових підстав для здійснення представництва інтересів держави в суді прокурором викладена у постанові Верховного Суду від 06.02.2019 № 927/246/18.

У вказаній постанові касаційного суду серед іншого, Верховним Судом наголошено, що обставини дотримання прокурором встановленої частинами 3, 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" процедури, яка повинна передувати зверненню до суду з відповідним позовом, підлягають з'ясуванню судом не залежно від того, чи має місце факт порушення інтересів держави у конкретних правовідносинах, оскільки відповідно до приписів статей 53, 174 ГПК України недотримання такої процедури унеможливлює розгляд заявленого прокурором позову по суті. У той же час, відповідний уповноважений орган держави (за його наявності), виконуючи свої функції, не позбавлений можливості самостійно звернутись до суду з метою захисту інтересів держави.

У даній справі апеляційним судом не встановлено обставин, які б давали підстави для висновку про невиконання або неналежне виконання Ємільчинською селищною радою, яка є самостійною юридичною особою з повним обсягом процесуальної дієздатності, своїх функцій щодо захисту майнових інтересів територіальної громади.

Сама по собі обставина не звернення позивача з позовом протягом певного періоду, без з'ясування фактичного стану правовідносин між сторонами спору, не свідчить про неналежне виконання таким органом своїх функцій із захисту інтересів держави.

Підстави представництва прокурором інтересів держави з'ясовуються насамперед судом першої інстанції, який має досить широкий розсуд (дискрецію) в оцінці підстав звернення прокурора. У разі вирішення спору по суті безпідставність звернення прокурора до суду на захист інтересів держави може бути підставою для скасування судового акта у випадку, коли законних підстав для такого представництва явно не було, що свідчить про порушення пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України.

Проаналізувавши матеріали справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про відсутність у прокурора законних підстав на звернення з даним позовом до суду в інтересах Ємільчинської селищної ради, оскільки не доведено, що селищна рада не може чи не бажає самостійно здійснювати захист інтересів держави та звертатись до суду з відповідним позовом до відповідача.

Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 ГПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 ГПК України). Відповідно до ч. 2 ст. 86 ГПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до п. 58 рішення ЄСПЛ Справа «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303-А, п.29).

Відповідно до ч. 1 ст. 278 ГПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку із залишенням позову без розгляду або закриттям провадження у справі у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 226 та 231 цього Кодексу.

Зважаючи на вищевикладені обставини справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга Ємільчинської селищної ради Ємільчинського району Житомирської області залишається без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 05.09.2018 у справі № 910/10039/18 прийняте з порушенням норм матеріального права та процесуального, без належного з'ясування обставин справи, підлягає скасуванню.

Одночасно позов керівника Новоград-Волинської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Ємільчинської селищної ради Ємільчинського району Житомирської області до публічного акціонерного товариства "Укрзалізниця" про стягнення шкоди, завданої навколишньому природному середовищу в розмірі 183 600,52 грн. підлягає залишенню без розгляду відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 275 ГПК України з вищевказаних підстав.

У відповідності до ст.129 ГПК України у зв'язку із залишенням без задоволення апеляційної скарги позивача, судові витрати покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, п. 4 ч. 1 ст. 275, ст.ст. 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Ємільчинської селищної ради Ємільчинського району Житомирської області на рішення Господарського суду міста Києва від 05.09.2018 у справі № 910/10039/18 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 05.09.2018 у справі № 910/10039/18 скасувати.

3. Позовну заяву керівника Новоград-Волинської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Ємільчинської селищної ради Ємільчинського району Житомирської області до публічного акціонерного товариства "Укрзалізниця" про стягнення шкоди, завданої навколишньому природному середовищу в розмірі 183 600,52 грн. залишити без розгляду.

4. Матеріали справи № 910/10039/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

5. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку відповідно до вимог ст. ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення складено та підписано - 27.02.2019.

Головуючий суддя Т.І. Разіна

Судді А.І. Тищенко

ОСОБА_1