ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2019 року Справа № 903/484/18

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючий суддя Маціщук А.В., суддя Гудак А.В. , суддя Петухов М.Г.

секретар судового засідання Мазур О.Г.

за участю представників сторін:

позивача - адв. Коломейчука О.М. ( ордер серія ВЛ № 033671 від 14.02.2019 р.)

відповідача - адв. Бендюга І.А. ( дов. № 10200/327 від 26.12.2018 р.)

розглянувши апеляційну скаргу позивача фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

на рішення Господарського суду Волинської області від 07.11.2018 р. ухваленого суддею Якушева І. О. об 15:45 год. у м.Луцьку, повний текст складено 19.11.2018 р.

у справі № 903/484/18

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, с. Княгининок, Луцького району, Волинської області

до Публічного акціонерного товариства "Креді Агріколь Банк", м. Київ

про визнання недійсним кредитного договору № 033/21/08 від 30.04.2008 р.

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до рішення Господарського суду Волинської області від 07.11.2018 р. у справі № 903/484/18 відмовлено у задоволенні позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства "Креді Агріколь Банк" про визнання недійсним кредитного договору № 033/21/08 від 30.04.2008 р.

Не погоджуючись із рішенням, позивач фізична особа-підприємець ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу до Північно-західного апеляційного господарського суду, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Волинської області від 07.11.2018 р. у справі № 903/484/18 та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Скаржник вважає рішення місцевого господарського суду незаконним, судом надано неналежну оцінку обставинам справи та наявним в матеріалах справи доказам.

Доводить, що даний договір не міг бути виконаний чи порушений фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3, оскільки вимоги про надання коштів від неї не було. Тобто, відсутній факт отримання кредитних коштів позичальником як виконання умов договору зі сторони позивача. Такі обставини підтверджуються вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05.06.2013р. у справі № 0308/11530/12, де встановлено факт підробки підпису ОСОБА_3 на анкеті-заявці та додатках до неї, заяві на отримання кредиту від 29.04.2008 р., наданих банку для отримання кредитних коштів. Вважає, що такі обставини свідчать про відсутність волевиявлення позивача на отримання кредитних коштів, що в свою чергу є підставою для визнання кредитного договору недійсним відповідно до ч.1 ст. 230 ЦК України.

Скаржник зазначає, що згідно з вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05.06.2013 р. у справі № 0308/11530/12 винними у скоєнні злочину визнані ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, а до цивільного позову, який задоволений судом у кримінальній справі, включено повну вартість збитків (включаючи й вартість оспорюваного кредиту та нарахованих штрафних санкцій), що підтверджує недійсність кредитного договору № 033/21/08 від 30.04.2008 р. Також звертає увагу суду, що заборгованість по кредиту та усіма санкціями списана банком ще 2012 році.

Доводить таким чином, що оспорюваний кредитний договір не міг створити для позивача правових наслідків, оскільки позивач не мав волевиявлення щодо кредитного зобов'язання. Також звертає увагу на факт відсутності волевиявлення ОСОБА_3 щодо отримання кредитних коштів, оскільки не було письмової вимоги на отримання таких коштів. Натомість наявні в матеріалах справи заяви на отримання кредитних коштів підписані не ОСОБА_3, що підтверджується висновком експертизи.

Крім того, в свої додаткових поясненнях доводить, що ОСОБА_3 не мала наміру щодо оформлення кредиту, оскільки була впевнена, що оформляє в банку договір обслуговування персонального рахунку, для чого й надала свої документи (паспорт, код, свідоцтво підприємця) третім особам. Однак, внаслідок умисних дій третіх осіб, яких в подальшому притягнуті до кримінальної відповідальності, стала жертвою злочину осіб, які мали на наметі одержання кредиту.

Скаржник просить врахувати наведені обставини і скасувати рішення Господарського суду Волинської області від 07.11.2018 р. у справі № 903/484/18 та прийняти нове рішення про задоволення позову.

Відповідач Публічне акціонерне товариство "Креді Агріколь Банк" подав відзив на апеляційну скаргу, вважає, що відсутні підстави для скасування законного та обґрунтованого рішення Господарського суду Волинської області від 07.11.2018 р. у даній справі, тому апеляційна скарга є безпідставною та не підлягає задоволенню.

Зазначає, що спростовуються матеріалами справи твердження позивача про те, що жодних документів з метою отримання кредиту ОСОБА_3 не подавалось до банку, як і не отримувалось жодних коштів. Вважає необґрунтованим посилання скаржника на вирок Луцького міськрайонного суду від 05.06.2013 р. у справі № 0308/11530/12 як на підставу недійсності кредитного договору № 033/21/08 від 30.04.2008 р., оскільки із зазначеного вироку випливає, що підписання кредитного договору № 033/21/08 від 30.04.2008 р., додаткової угоди № 1 від 29.09.2008 р., платіжного доручення № 1 від 0.04.2008 р. та платіжного доручення № 1 від 29.09.2018 р. виконано безпосередньо ОСОБА_3

Крім того, відповідач вважає безпідставним посилання скаржника на відсутність волевиявлення щодо отримання кредитних коштів, оскільки позивач не заперечує власноручне підписання зазначених документів, тобто позивач цілком усвідомлював значення своїх дій та свідомо здійснив розпорядження кредитними коштами, що також підтверджується рішенням Господарського суду Волинської області від 21.06.2011 р. у справі № 5004/567/11.

Також, відповідач подав суду додаткові пояснення щодо доводів апеляційної скарги. Заперечує списання кредиту, пояснив, що списання на позабаланс є видом ведення бухгалтерського обліку з метою розформування резервів відповідно до постанови НБУ № 72 від 01.06.2011 р.

Звертає також увагу суду, що позивачем пропущено строк пред'явлення позовної заяви про визнання недійсним кредитного договору № 033/21/08 від 30.04.2008 р., оскільки позивач знала про наявність такого кредитного договору.

Відповідач просить залишити без змін оскаржуване рішення, апеляційну скаргу - без задоволення.

В судовому засіданні представник позивача/скаржника підтримав апеляційну скаргу, а також просив суд визнати поважними причини пропуску строку позовної давності.

Представник відповідача заперечив проти доводів апеляційної скарги з підстав викладених у відзиві та додаткових поясненнях. Вважає позов необґрунтованим, проте у разі якщо суд апеляційної інстанції прийде до висновку про обґрунтованість позовних вимог, просив застосувати до даних правовідносин наслідки спливу позовної давності.

Розглянувши апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, заслухавши пояснення представників позивача/скаржника та відповідача в судовому засіданні, перевіривши оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено наступне.

29.04.2008 р. фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3 та Акціонерним товариством "Індустріально-експортний банк" в особі філії "Волинська дирекція" АТ "Індекс-Банк" (в подальшому банк було перейменовано на Публічне акціонерне товариство "Креді Агріколь Банк") укладений кредитний договір № 033/21/08 /а.с. 10-14 у т. 1/.

Відповідно до п. 1.1. кредитного договору відповідач відкрив позивачу як позичальнику відновлювальну кредитну лінію у розмірі 500000 грн., в рамках якої банк надав позичальнику кредит.

Скаржником не заперечується, що кредитний договір № 033/21/08 підписаний ОСОБА_3 Таким чином, позивач надала згоду на обробку своїх персональних даних.

Згідно із заявою від 23.09.2008 р. позивачу збільшено ліміт кредитної лінії до 1455000 грн. /а.с. 26 у т.1/. Висновком почеркознавчої експертизи в кримінальній справі № 30-025-11 підтверджено, що вказана заява підписана ОСОБА_9, а не ОСОБА_3

29.09.2008 р. сторонами укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору № 033/21/08 від 30.04.2008 р. /а.с. 15 у т. 1/. Згідно з п. 1.1. додаткової угоди № 1 сторони внесли зміни до пунктів 1.1., 1.4., 3.1. кредитного договору, узгодили, що банк відкриває позичальнику відзивну відновлювальну кредитну лінію у розмірі 1455000 грн.; відсоткова ставка: 22,0%; забезпечили виконання позичальником за даним договором по поверненню кредиту, відсотків за кредит, плати за обслуговування кредитної лінії договором застави основних засобів № 033/21/08 від 30.04.2008 р.

Додаткова угода підписана сторонами, зокрема - особисто ОСОБА_3

Отже, не має значення та обставина, що заяву від 23.09.2008 р. про збільшення ліміту кредитної лінії до 1455000 грн. /а.с.26 у т.1/ підписано не ОСОБА_3, оскільки додаткову угоду про відкриття банком позичальнику відзивної відновлювальної кредитної лінії у розмірі 1455000 грн. укладала і підписала особисто фізична особа підприємець ОСОБА_3, погодившись таким чином із змістом заяви.

На виконання умов кредитного договору № 033/21/08 від 29.04.2008 р. відповідач надав позивачу кредит у зазначеній сумі.

Платіжними дорученнями № 1 від 30.04.2008 р. на суму 500000 грн. та № 1 від 29.09.2018 р. на суму 955000 грн. /а.с. 31-32 у т.1/ підтверджено перерахування цих коштів з рахунку ОСОБА_3 на рахунки третіх осіб. Судом встановлено, що підпис на платіжних дорученнях вчинений ОСОБА_3

Позивачем цей факт не заперечується. При цьому позивач підтвердила, що на вказаних платіжних дорученнях - її підписи у кримінальній справі № 30-025-11, що вбачається з протоколу допиту свідка від 06.06.2011 р.

Вищезазначені первинні документи підтверджують як факт надходження коштів на рахунок ОСОБА_3 так і розпорядження нею одержаними кредитними коштами. При цьому жодним доказом в порядку ст..ст.74, 76-79 ГПК України не підтверджено, що позивач не знала чи об'єктивно не могла знати про одержання нею коштів та подальше їх використання, враховуючи, що особисто підприємець ОСОБА_3 підписала кредитний договір, додаткову угоду про відкриття банком позичальнику відзивної відновлювальної кредитної лінії у розмірі 1455000 грн. та платіжні доручення на перерахування цих коштів з рахунку ФОП ОСОБА_3 на рахунки третіх осіб. З урахуванням таких обставин у справі колегія суддів критично оцінює пояснення представника позивача про те, що підприємець ОСОБА_3 підписувала чисті бланки платіжних доручень.

Факт виконання відповідачем зобов'язань за кредитним договором і надання позивачу кредиту встановлено рішенням господарського суду Волинської області від 21.06.2011 р. у справі № 5004/567/11, яке набрало законної сили.

Рішенням Господарського суду Волинської області від 21.06.2011 р. у справі № 5004/567/11 задоволено позов Публічного акціонерного товариства "Креді Агріколь Банк" в особі Центрального відділення ПАТ "Креді Агріколь Банк" до фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 та Товариства з обмеженою відповідальністю "Агровіта" про стягнення солідарно 2153538,07 грн. заборгованості за кредитним договором № 033/21/08 від 30.04.2008 р.

Таким чином, судом встановлено, що вказаний кредитний договір є реальним та виконувався сторонами.

04.07.2011 р. Господарським судом Волинської області видано наказ на примусове виконання рішення господарського суду № 5004/567/11 від 21.06.2011 р. /а.с. 98 у т. 1/.

17.02.2016 р. на виконання наказу № 5004/567/11 від 21.06.2011 р. державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження /а.с. 96 у т. 1/.

07.02.2019 р. Господарським судом Волинської області постановлено ухвалу, якою відмовлено в задоволенні заяви підприємця ОСОБА_3 про визнання наказу № 5004/567/11 від 21.06.2011 р. таким, що не підлягає виконанню. Ухвала суду від 07.02.2019 р. набрала законної сили.

Звертаючись до суду із позовом у даній справі, позивач просить визнати кредитний договір № 033/21/08 від 30.04.2008 р. недійсним відповідно до ст..ст.203, 215, 230 ЦК України, оскільки укладаючи цей договір із акціонерним товариством "Індустріально-експотрний банк" в особі філії "Волинська дирекція" АТ "Індекс-банк", позивач діяла під впливом обману, тоді як не мала волевиявлення укладати цей договір, не була ознайомлена з істотними умовами договору та не отримувала коштів. На підтвердження введення в оману (не банком, а третіми особами) позивач посилається на вирок в кримінальній справі.

В судовому засіданні колегії суддів представник позивача наведене підтвердив та пояснив, що підприємець ОСОБА_3, підписуючи кредитний договір, текст договору не читала, тому вважала, що укладає договір на обслуговування рахунку. Пояснити, чому підприємець ОСОБА_3, підписуючи кредитний договір, не ознайомилась із його змістом, представник позивача не зміг.

Звертаючись з позовом про визнання недійсним правочину, позивач відповідно до вимог статті 74 Господарського процесуального кодексу України повинен довести наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення.

Відповідно до ст.202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч.1 ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч.3 ст.203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно з ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно з ст.230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч.1 ст. 229 ЦК України), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Під обманом слід розуміти умисне введення в оману однієї сторони правочину другою стороною шляхом: повідомлення відомостей, які не відповідають дійсності; заперечення наявності обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правочину; замовчування обставин, що мали істотне значення для правочину. При цьому особа, яка діяла під впливом обману, повинна довести не лише факт обману, а й наявність умислу в діях відповідача та істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Законодавець визначає, що якщо сторона правочину була введена в оману не іншою стороною правочину, а третьою особою, підстав для застосування ст. 230 ЦК України немає, крім випадків, коли третя особа була представником сторони правочину при його укладанні.

В даному випадку не встановлено, що позивач була введена в оману представниками банку.

Не встановлено також в порядку ст.ст.74, 76-79 ГПК України сам факт обману. Колегія суддів враховує при цьому таке.

Зокрема, відповідно до вироку від 05.06.2013 р. у справі № 0308/11530/12 про обвинувачення ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_6 Луцьким міськрайонним судом Волинської області встановлено, що в квітні 2008 року ОСОБА_7, діючи в складі організованої групи, будучи об'єднаний єдиним злочинним наміром з ОСОБА_5 та ОСОБА_6, домовився з приватним підприємцем ОСОБА_3 про відкриття на її ім'я персонального рахунку в АТ "Індекс Банк", пообіцявши їй за надані посередницькі послуги грошову винагороду в сумі 200 доларів США, в результаті чого ОСОБА_3, якій про діяльність організованої групи нічого відомо не було, надала ОСОБА_7 з метою відкриття на неї рахунку в АТ "Індекс Банк" необхідні особисті документи, а саме: свідоцтво про державну реєстрацію, паспорт, ідентифікаційний код, довідку про взяття на облік платника податків, свідоцтво про сплату єдиного податку, повідомлення про взяття на облік фізичної особи- підприємця. Вказані обставини, не підлягають встановленню під час розгляду даної господарської справи відповідно до ст. 75 ГПК України, оскільки вирок Луцького міськрайонного суду набрав законної сили.

Згідно з ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власність зобов'язує.

При цьому не встановлено, що підприємець ОСОБА_3 є недієздатною - відомості про таке відсутні, отже, усвідомлювала власні діі та їх наслідки, об'єктивно мала можливість ознайомитись із змістом договору, додаткової угоди до нього, платіжних документів, а також - одержувати інформацію як власник рахунку щодо руху коштів.

При цьому колегія суддів звертає увагу, що у кримінальній справі № 0308/11530/12 ОСОБА_3 не було визнано потерпілою, що додатково спростовує твердження ОСОБА_3 про те, що вона укладала договір під впливом обману з боку третіх осіб/засуджених.

За наведених обставин колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для застосування норми ст. 230 ЦК України та визнання кредитного договору недійсним. Матеріалами справи спростовано, а позивачем не доведено, що кредитний договір № 033/21/08 від 30.04.2008 р. позивачем/ОСОБА_3 укладений шляхом омани.

Щодо посилання позивача/скаржника на факт списання заборгованості за кредитним договором як підстави вважати договір припиненим, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч.2 ст.56 Закону України "Про Національний банк України", нормативно-правові акти Національного банку України з питань, віднесених до його повноважень, є обов'язковими для банків.

Згідно з п. 6, 7 Порядку, встановленого Постановою НБУ від 01.06.2011 р. № 172 "Про затвердження порядку відшкодування банками України безнадійної заборгованості за рахунок резерву" (в редакції, чинній на момент вчинення банком списання), банк відображає в бухгалтерському обліку відшкодування (списання) за рахунок резерву безнадійної заборгованості відповідно до нормативно-правових актів Національного банку України з бухгалтерського обліку. Відшкодування (списання) за рахунок резерву безнадійної заборгованості не є підставою для припинення вимог банку до позичальника/контрагента. Банк зобов'язаний продовжувати роботу щодо відшкодування списаної за рахунок резерву безнадійної заборгованості, Отже, "безнадійна заборгованість за банківським кредитом" в розумінні Постанови Правління НБУ №172 від 01.06.2011 р. є різновидом бухгалтерського обліку у банках та не є підставою для припинення вимог банку до позичальника/контрагента в силу прощення боргу відповідно до статті 605 ЦК України,

Таким чином, списання кредитної заборгованості за рахунок резервів безнадійної заборгованості не звільняє позичальника від виконання зобов'язання, а свідчить лише про зміну відображення заборгованості в бухгалтерському обліку банку, що узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 03.07.2018 р. у справі № 921/303/16-г/10.

Вироком Луцького міськрайонного суду від 05.06.2013 р. у справі № 0308/11530/12 задоволено цивільний позов Публічного акціонерного товариства "Креді Агріколь Банк" до ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_6 про стягнення 17138701,78 грн., зокрема, за кредитним договором, укладеним банком і ОСОБА_3

Цивільний позов в кримінальному процесі - це деліктне зобов'язання, яке виникає внаслідок заподіяння шкоди злочином і порядок відшкодування такої шкоди регулюється Главою 82 Цивільного кодексу України та Кримінальним процесуальним кодексом України.

Проте, наведене не свідчить, про наявність підстав для визнання кредитного договору недійсним як такого, що був укладений підприємцем ОСОБА_3 під впливом обману.

Доводи скаржника не спростовують обґрунтованих висновків суду першої інстанції, і колегія суддів не вбачає підстав для задоволення позову.

Відповідачем Публічним акціонерним товариством "Креді Агріколь Банк" в суді першої інстанції 17.09.2018 р. /а.с. 215-217 у т. 1/ та в суді апеляційної інстанції 06.02.2019 р. /а.с. 147-151 у т. 2/ заявлено про застосування наслідків спливу позовної давності. Оскільки позовні вимоги не підлягають задоволенню як безпідставні, суд першої інстанції правомірно не застосовував позовної давності.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Господарського суду Волинської області від 07.11.2018 р. у справі № 903/484/18 відповідає матеріалам справи, ґрунтується на чинному законодавстві і немає підстав для його скасування чи зміни.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покладаються на скаржника згідно з ст.129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 276, 281 - 282 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 залишити без задоволення. Рішення Господарського суду Волинської області від 07.11.2018 р. у справі № 903/484/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку, передбаченому Господарським процесуальним кодексом України.

Матеріали справи № 903/484/18 повернути Господарському суду Волинської області.

Повний текст постанови складений 21 лютого 2019 року

Головуючий суддя Маціщук А.В.

Суддя Гудак А.В.

Суддя Петухов М.Г.