ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2019 року

м. Київ

Справа № 922/6545/15

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Білоуса В.В. - головуючого, Жукова С.В., Ткаченко Н.Г.,

за участю секретаря судового засідання - Кондратюк Л.М.;

представники сторін:

боржника - ліквідатор Безпалий С.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_5

на постанову Східного апеляційного господарського суду

від 26.11.2018

у складі колегії суддів: Фоміної В.О. (головуючого), Білоусової Я.О., Плахова О.В.

та на ухвалу Господарського суду Харківської області

від 01.10.2018

у складі судді: Усатого В.О.

у справі № 922/6545/15

за заявою Однособового товариства з обмеженою відповідальністю "Суперабразив", м. Крин, Республіка Болгарія

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Водолій-М"

про визнання банкрутом,-

ВСТАНОВИВ:

1. Ухвалою Господарського суду Харківської області від 21.01.2016 у справі №922/6545/15 порушено провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Водолій-М".

2. Постановою Господарського суду Харківської області від 09.08.2016 визнано ТОВ "Водолій-М" банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру; призначено ліквідатором ТОВ "Водолій-М" арбітражного керуючого Погорілу О.І., яку зобов'язано виконати ліквідаційну процедуру.

3. 30.03.2018 року ліквідатор ТОВ "Водолій-М" звернувся до Господарського суду Харківської області із заявою (вх. № 8493), в якій просив суд витребувати з чужого незаконного володіння ТОВ "Т-Вуд" нежитлові приміщення 1-ого поверху № 1-20 в літ. "А-1" загальною площею 263,4 кв.м.

4. 12.09.2018 до місцевого господарського суду від ліквідатора надійшли доповнення до заяви про витребування майна з чужого незаконного володіння (вх. № 26540), згідно яких він просив повернути нежитлові приміщення в банно-оздоровчому комплексі 1-ого поверху № 1-20 в літ "А-1" загальною площею 263,4 кв.м, у власність та ліквідаційну масу ТОВ "Водолій-М".

5. Ухвалою Господарського суду Харківської області від 13.09.2018 відкладено розгляд заяви ліквідатора (від 30.03.2018 вх. № 8493) з урахуванням уточнення

(від 12.09.2018 вх. № 26540) на 18.10.2018: залучено до розгляду заяви ОСОБА_5.

6. 26.09.2018 до суду першої інстанції ліквідатором ТОВ "Водолій-М" подано заяву про забезпечення позову (вх. № 28106), в якій він просив накласти арешт на майно та заборонити власнику вчиняти будь-які майнові дії з нежитловими приміщеннями 1-ого поверху № 1 - 20 в літ."А-1" загальною площею 263,4 кв.м.

Короткий зміст оскаржуваних рішень судів першої та апеляційної інстанції

7. Ухвалою Господарського суду Харківської області від 01.10.2018 у справі №922/6545/15 задоволено заяву ліквідатора (вх.№28106 від 26.09.2018). Накладено арешт на нежитлові приміщення 1-ого поверху № 1 - 20 в літ."А-1" загальною площею 263,4 кв.м. Заборонено власнику вчиняти будь-які майнові дії з нежитловими приміщеннями 1-ого поверху №1 - 20 в літ."А-1" загальною площею 263,4 кв.м.

8. Не погодившись з ухвалою місцевого господарського суду, ОСОБА_5 звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, просив скасувати ухвалу Господарського суду Харківської області від 01.10.2018 у справі №922/6545/15 та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви ліквідатора, поданої 26.09.2018.

9. Постановою Східного апеляційного господарського суду від 26.11.2018 апеляційну скаргу ОСОБА_5 на ухвалу Господарського суду Харківської області від 01.10.2018 у справі №922/6545/15 залишено без задоволення, ухвалу Господарського суду Харківської області від 01.10.2018 у справі №922/6545/15 залишено без змін.

Надходження касаційної скарги до Верховного Суду

10. 20.12.2018 ОСОБА_5 звернувся через Східний апеляційний господарський суд до Верховного Суду із касаційною скаргою від 18.12.2018 на постанову Східного апеляційного господарського суду від 26.11.2018 та на ухвалу Господарського суду Харківської області від 01.10.2018 у справі № 922/6545/15, підтвердженням чого є відбиток вхідного штампу Східного апеляційного господарського суду на першому аркуші касаційної скарги.

11. 28.12.2018, відповідно до підпункту 17.5 пункту 17 Перехідних положень ГПК України, касаційну скаргу ОСОБА_5 від 18.12.2018 разом з 12-тим томом справи № 922/6545/15 надіслано до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

12. Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду касаційної скарги у справі № 922/6545/15 визначено колегію суддів у складі: головуючого судді - Білоуса В.В., судді - Ткаченко Н.Г., судді - Жукова С.В., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) між суддями від 17.01.2019.

13. Ухвалою Верховного Суду від 24.01.2019 відкрито касаційне провадження у справі № 922/6545/15 за касаційною скаргою ОСОБА_5 від 18.12.2018 на постанову Східного апеляційного господарського суду від 26.11.2018 та на ухвалу Господарського суду Харківської області від 01.10.2018; призначено розгляд касаційної скарги на 13.02.2019 об 11 год. 15 хв.

Короткий зміст вимог касаційної скарги з узагальненими доводами особи, яка подала касаційну скаргу.

14. Не погоджуючись з прийнятою постановою апеляційного суду, ОСОБА_5 подано касаційну скаргу, в якій скаржник просить скасувати оскаржувані постанову суду апеляційної інстанції та ухвалу суду першої інстанції повністю і відмовити у задоволенні заяви ліквідатора від 26.09.2018 повністю.

15. Касаційну скаргу мотивовано наступним.

15.1 В оскаржуваних рішеннях не вбачається жодної підстави для задоволення заяви ліквідатора про накладення арешту та заборони власнику вчиняти будь - які майнові дії.

15.2 В оскаржуваних рішеннях не зазначено яким саме чином невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

15.3 При винесенні оскаржуваних рішень судами попередніх інстанцій безпідставно порушено права добросовісного набувача на вільне володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Узагальнений виклад позиції інших учасників у справі

16. Ліквідатором ТОВ "Водолій-М" арбітражним керуючим Безпалим С.О. подано відзив на касаційну скаргу, в якому останній просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.

17. Ліквідатор Безпалий С.О. в судовому засіданні 13.02.2019 проти касаційної скарги заперечив з підстав викладених у відзиві.

Позиція Верховного Суду

18. Колегія суддів, заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення представників сторін, обговоривши доводи касаційних скарг, дослідивши матеріали справи, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, перевіривши правильність застосування господарськими судами попередніх інстанцій норм дійшла висновку, що касаційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

19. Відповідно статті 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

20. Суд касаційної інстанції саме в межах доводів та вимог касаційних скарг та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права.

21. Згідно частини 1 статті 3 Господарського процесуального кодексу України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

22. За приписами частини 1 статті 2 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" провадження у справах про банкрутство регулюється цим Законом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законодавчими актами України.

23. Частиною 6 статті 12 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

24. Відповідно до пункту 8 частини 1 статті 20 та частини 9 статті 30 Господарського процесуального кодексу України, спори з майновими вимогами до боржника, в тому числі вимога ліквідатора про витребування майна до ліквідаційної маси банкрута, розглядаються господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство.

25. Отже, майнові спори є окремою процедурою у справі про банкрутство та розглядаються в її межах за правилами позовного провадження, передбаченого Господарським процесуальним кодексом України, що надає господарському суду можливість вживати заходів забезпечення вимог ліквідатора, який звернувся з позовом в інтересах банкрута, у порядку, встановленому статтями136, 137, 140 Господарського процесуального кодексу України шляхом винесення ухвали. (Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від19.06.2018 у справі № 910/24994/15).

26. Згідно частини 1 статті 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

27. Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета споруд або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов'язання; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

28. Частиною 2 статті 136 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

29. У рішенні Конституційного Суду України від 16.06.2011 №5-рп/2011у справі N 1-6/2011 зазначено, що судочинство охоплює, зокрема, інститут забезпечення позову, який сприяє виконанню рішень суду і гарантує можливість реалізації кожним конституційного права на судовий захист, встановленого статтею 55 Конституції України.

30. Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача (кредиторів та інших учасників у справі про банкрутство) від можливих недобросовісних дій із боку відповідача (боржника) чи інших учасників у справі про банкрутство з тим, щоб забезпечити позивачам (кредиторам у справі про банкрутство) реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь особи, яка звернулась з позовом (заявою у справі про банкрутство), в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

31. Забезпечення позову по суті - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача (боржника), або пов'язаних із ним інших осіб, в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача або особи, яка звернулась з відповідними вимогами у справі про банкрутство.

32. Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

33. Таким чином, вирішуючи питання про забезпечення позову, господарський суд має оцінювати обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням наявності зв'язку між конкретним заходом щодо забезпечення позову і змістом позовних вимог та обставинами, на яких вони ґрунтуються, і доказами, які наведені на їх підтвердження, та положеннями законодавства, якими позивач обґрунтовує свої права, подаючи позов.

34. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

35. Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем (кредитором) вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та як наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

36. При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд зобов'язаний встановити наявність зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовних вимог, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову. Таким чином, необхідною умовою вжиття заходів для забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди щодо виконання рішення.

37. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13.06.2018 у справі №911/3871/17.

38. При цьому, приймаючи ухвалу про вжиття заходів для забезпечення позову ліквідатора про повернення майна банкрута, господарський суд повинен визначитись як з предметом спору у співвідношенні з певними заходами забезпечення майнових вимог, які вимагаються до застосування, і певними діями, які вимагається заборонити вчиняти, так і з доцільністю та обґрунтованістю вжиття таких заходів. Право здійснення забезпечення вимог боржника у справі про банкрутство та вибору тих чи інших заходів належить господарському суду, який виходить із конкретних обставин справи та пропозицій заявника (Такий висновок щодо застосування норм права, викладений в постанові Верховного суду від 19.06.2018 у справі № 910/24994/15).

39. Позов в процесуальному сенсі - це звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмет і підстави позову. Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, який одночасно становить спосіб захисту порушеного права, а підставою позову є факти, які обґрунтовують вимоги про захист прав чи законних інтересів.

40. Судами попередніх інстанцій встановлено, що судом першої інстанції в межах справи про банкрутство ТОВ "Водолій-М" на стадії ліквідаційної процедури прийнято до розгляду заяву ліквідатора боржника про витребування майна з чужого незаконного володіння (вх. № 8493 від 30.03.2018), в якій ліквідатор з урахуванням поданих доповнень (вх. № 26540 від 12.09.2018), просив суд повернути нежитлові приміщення в банно-оздоровчому комплексі 1-ого поверху № 1-20 в літ "А-1" загальною площею 263,4 кв.м, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 20, у власність та ліквідаційну масу ТОВ "Водолій-М".

41. Оскільки предметом позову (заяви) ліквідатора ТОВ "Водолій-М" у даній справі є повернення до ліквідаційної маси банкрута нерухомого майна, то суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку про наявність зв'язку між заявленими заходами до забезпечення позову (заяви) і предметом заявлених (позовних) вимог у даній справі.

42. При розгляді справи судами попередніх інстанцій встановлено наступне.

42.1 Ухвалою Господарського суду Харківської області від 15.03.2018 у справі №922/6545/15 спростовано майнові дії боржника, які полягають в переданні нежитлових приміщень 1-ого поверху № 1 - 20 в літ."А-1" загальною площею 263,4 кв.м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1, до ФОП Бєлова Є.М. на підставі акту приймання-передачі №2 від 11.03.2016 до договору про спільну діяльність від 02.08.2013. Визнано право власності на нежитлові приміщення 1-ого поверху № 1 - 20 в літ."А-1" загальною площею 263,4 кв.м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 20, за ТОВ "Водолій-М". Витребувано нежитлові приміщення 1-ого поверху № 1 - 20 в літ."А-1" загальною площею 263,4 кв.м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 20, із володіння ОСОБА_5

42.2 Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 17.07.2018 у даній справі скасовано ухвалу Господарського суду Харківської області від 15.03.2018 у справі №922/6545/15 в частині задоволення заяви розпорядника майна-керівника боржника (вх. № 25752 від 04.08.2016) щодо визнання права власності на нежитлові приміщення 1-ого поверху № 1 - 20 в літ."А-1" загальною площею 263,4 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 20 за ТОВ "Водолій-М" та витребування нежитлових приміщень 1-ого поверху № 1 - 20 в літ."А-1" загальною площею 263,4 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 20 із володіння ОСОБА_5 Відмовлено в задоволенні заяви про витребування майна та визнання права власності на нежитлові приміщення 1-ого поверху № 1 - 20 в літ."А-1" загальною площею 263,4 кв.м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 20. В решті ухвалу Господарського суду Харківської області від 15.03.2018 у справі №922/6545/15 залишено без змін.

42.3 Зокрема, постановою апеляційного господарського суду встановлені такі обставини.

42.3.1 З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 03.12.2015 вбачається, що ТОВ "Водолій-М" на праві власності належали нежитлові приміщення в банно-оздоровчому комплексі 1-го поверху №№1-20; мансарди №24, 25 в літ."А-1" загальною площею загальною площею 470,9 кв.м. та скважини "К", реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 20.

42.3.2 Відповідно до акту приймання передачі № 1 від 11.03.2016 до Договору про спільну діяльність від 02.03.2013 ТОВ "Водолій-М" перейшли у приватну власність приміщення загальною площею 207,5 кв.м., а саме: № 24 підсобне площею 45,7 кв.м, 25 хол площею 161,8 кв.м.

42.3.3 11.03.2016 за актом приймання передачі №2 до Договору про спільну діяльність від 02.03.2013 ФОП Бєлову Є.М. перейшли у приватну власність нежитлові приміщення № 1-20 загальною площею 263,4 кв.м

42.3.4 15.03.2016 до Державного реєстру прав на нерухоме майно внесені зміни, відповідно до яких у власності ТОВ "Водолій-М" за реєстраційним номером об'єкта нерухомого майна 20 зазначено об'єкт нерухомого майна банно-оздоровчий комплекс: нежитлові приміщення мансарди №24, 25 в літ "А-1", скважина "К", загальною площею 207,5 кв.м.

42.3.5 Разом з тим, 15.03.2016 до Державного реєстру прав на нерухоме майно внесені відомості про реєстрацію права власності Бєлова Є.М. на об'єкт нерухомого майна за реєстраційним номером 20, а саме: нежитлові приміщення літ."А-1" 1-ого поверху № 1-20 загальною площею 263,4 кв.м., які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1. Зазначено підставу виникнення права власності: декларація про готовність об'єкта до експлуатації від 04.03.2016, акт приймання-передачі нерухомого майна від 11.03.2016 №2, договір про спільну діяльність від 02.08.2013 та технічний паспорт від 11.03.2016.

42.3.6 25.03.2016 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малаховою Г.І. на підставі іпотечного договору № 429, виданого 23.03.2016, зареєстровано право власності на нежитлові приміщення 1-ого поверху № № 1-20 в літ "А-1" загальною площею 263,4 кв.м., які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_5

43. Згідно частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

44. При постановленні вищевказаної ухвали місцевий господарський суд, з огляду на встановлені обставини щодо вчинення боржником після порушення провадження у справі про банкрутство дій з безоплатного відчуження нерухомого майна, що призвело до суттєвого зменшення активів боржника, які можна спрямувати на погашення вимог кредиторів, дійшов висновку про наявність визначених частиною 1 статті 20 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" підстав для спростування майнові дії боржника, які полягають в переданні нежитлових приміщень 1-ого поверху № 1 - 20 в літ."А-1" загальною площею 263,4 кв.м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1, до ФОП Бєлова Є.М. на підставі акту приймання-передачі №2 від 11.03.2016 до договору про спільну діяльність від 02.08.2013.

45. В силу приписів статті 18 Господарського процесуального кодексу України, яка кореспондується зі статтею 326 цього кодексу, ухвала Господарського суду Харківської області від 15.03.2018 у справі №922/6545/15 в частині, яка залишена без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 17.07.2018, є обов'язковою до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

46. Судами попередніх інстанцій вірно встановлено, що вказані обставини стали підставою подання до місцевого господарського суду ліквідатором ТОВ "Водолій-М" заяви про витребування майна з чужого незаконного володіння та доповнень до вказаної заяви (вх. № 26540).

47. Судами попередніх інстанцій встановлено наступне.

47.1 Після звернення ліквідатора з відповідними вимогами, ухвалою Господарського суду Харківської області від 24.09.2018 за клопотанням ОСОБА_5 скасовано заходи забезпечення заяви, які застосовано ухвалою суду від 04.08.2016 по відношенню до нежитлових приміщень 1-ого поверху №1-20 в літ.А-1 загальною площею 263,4 кв.м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

47.2 Крім того, представник кредитора у своїх запереченнях на апеляційну скаргу та в судовому засіданні 26.11.2018 наголошував на наявності кримінального провадження №0004403 від 14.12.2016 за обвинуваченням колишнього директора ТОВ "Водолій-М" ОСОБА_11 по факту незаконного передання майна від ТОВ "Водолій-М" до ОСОБА_12, в подальшому - ОСОБА_5

47.3 Відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна підтверджуються ті обставини, що ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова від 17.11.2017 у справі № 642/997/17 накладено обтяження на нежитлові приміщення 1-ого поверху № № 1-20 в літ "А-1" загальною площею 263,4 кв.м., які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.

47.4 Водночас, згідно відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень, ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова від 17.11.2017 у справі №642/997/17 накладено арешт на нежитлові приміщення 1-го поверху № 1 - 20 в літ.А-1 банно-оздоровчого комплексу, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (раніше АДРЕСА_1), загальною площею 263,4 кв.м. Заборонено відчужувати, розпоряджатися вказаним нерухомим майном юридичним та фізичним особам, а також будь-яким державним реєстраторам органів державної реєстрації, приватним та державним нотаріусам вчиняти з ним дії, пов'язані із проведенням державної реєстрації (перереєстрації, поділу, виділу, тощо) права власності на зазначене майно.

47.5 Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова від 03.08.2018 у справі №642/997/17 залишено без задоволення клопотання про скасування арешту майна в кримінальному провадженні №0004403 з тих підстав, що ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 23.05.2018 призначено до розгляду обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0004403, а тому клопотання не підлягає задоволенню як таке, що заявлено неналежному органу у відповідності до приписів статті 174 Кримінального процесуального кодексу України.

48. Тому судами попередніх інстанцій встановлено, що під час розгляду місцевим господарським судом заяви ліквідатора про витребування майна з чужого незаконного володіння з урахуванням доповнень до вказаної заяви (вх. № 26540), заінтересованою особою вчиняються дії спрямовані на скасування накладених обтяжень щодо спірних нежитлових приміщень.

49. Вказані обставини свідчать про наявність під час вирішення питання про вжиття заходів забезпечення позову (заяви) обґрунтованих припущень про подальшу реалізацію спірного нерухомого майна, яке є предметом розгляду заяви ліквідатора про витребування майна з чужого незаконного володіння (з урахуванням доповнення до вказаної заяви про повернення майна до ліквідаційної маси).

50. Враховуючи викладене, суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку про те, що наявною є ймовірність вчинення ліквідатором додаткових заходів щодо повернення майнових активів в ліквідаційну масу боржника, що тягне за собою додаткові фінансові розтрати, які в майбутньому будуть погашені за рахунок майна боржника, та призведе до затягування строків ліквідаційної процедури.

51. Водночас, Господарський процесуальний кодекс України, в редакції чинній на час звернення ліквідатора із заявою про вжиття заходів забезпечення позову, не містить заборону щодо накладення арешту на майно, на яке вже накладено арешт відповідно до Кримінального процесуального кодексу України, на відміну від положень статті 67 Господарського процесуального кодексу України в редакції, чинній до 15.12.2017.

52. З огляду на викладене, в даному конкретному випадку, належним є виконання покладеного на суд обов'язку в частині накладення арешту на спірний об'єкт нерухомості в якості забезпечення вимог ліквідатора про повернення спірного майна до ліквідаційної маси боржника, оскільки суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку про те, що встановлені під час розгляду справи обставини, свідчать про можливість та ймовірність подальшого відчуження спірного майна на користь третіх осіб, що може ускладнити виконання рішення суду про витребування майна у разі задоволення заявлених вимог ліквідатора у даній справі.

53. З огляду на викладене, доводи скаржника (пункти 15.1, 15.2 постанови) визнаються колегією суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду безпідставними та необґрунтованими.

54. Доводи скаржника (пункт 15.3 постанови) визнаються колегією суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду безпідставними та необґрунтованими з огляду на таке.

54.1 Майно, на яке накладено заборону на відчуження, на час винесення оскаржуваної ухвали судом першої інстанції вже перебувало під обтяженням на підставі ухвали слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова від 17.11.2017 у справі №642/997/17, що свідчить про обмеження власника щодо права його відчуження.

54.2 Накладення арешту на майно не позбавляє, не перешкоджає та не порушує права скаржника на вільне володіння та користування майном, що є предметом спору, та спрямоване виключно на забезпечення можливості реального виконання судового рішення (у разі задоволення вимог).

54.3 За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку про те, що оскаржувана ухвала не має жодних майнових наслідків для ОСОБА_5, як власника майна не позбавляє його права використовувати майно, а накладення на це майно арешту не призведе до погіршення стану цього майна чи зниження його вартості, а отже при її прийнятті місцевим господарським судом дотриманий баланс інтересів учасників у справі про банкрутство та ОСОБА_5

55. Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

56. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Пономарьов проти України" та "Рябих проти Росії") щодо реалізації права на справедливий суд (пункту 1 статті 6 Конвенції): "одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов'язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру".

57. Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, позиція суду касаційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

58. У справі, що розглядається, колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в касаційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків судів попередніх інстанцій.

59. Відповідно статті 309 Господарського процесуального кодексу України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

60. Відповідно до діючого законодавства обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими у судовому засіданні.

61. Оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції та ухвала суду першої інстанції таким вимогам закону відповідають.

62. Рішення суду має прийматися у цілковитій відповідності з нормами матеріального та процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних та допустимих доказів у конкретній справі.

63. Вказані вимоги судами попередніх інстанцій при винесенні оскаржуваних постанови та ухвали були дотримані.

64. Оскільки підстав для скасування постанови суду апеляційної інстанції та ухвали суду першої інстанції немає, то судовий збір за подачу касаційної скарги покладається на скаржника.

Керуючись статтями 240, 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03.10.2017, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_5 на постанову Східного апеляційного господарського суду від 26.11.2018 та на ухвалу Господарського суду Харківської області від 01.10.2018 у справі № 922/6545/15 залишити без задоволення.

2. Постанову Східного апеляційного господарського суду від 26.11.2018 та ухвалу Господарського суду Харківської області від 01.10.2018 у справі № 922/6545/15 залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. В. Білоус

Судді С. В. Жуков

Н. Г. Ткаченко