УХВАЛА

м. Київ

22.02.2019Справа № 910/12230/16

За скаргоюНаціонального банку України
на діїГоловного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рубель І.В.
у справі №910/12230/16
за позовомПублічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Фінансова Ініціатива» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації ПАТ «КБ «Фінансова Ініціатива» Кашути Д.Є.
доНаціонального банку України
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні
позивачаФонду гарантування вкладів фізичних осіб
простягнення ,56 грн. та скасування нарахування пені

Господарський суд міста Києва у складі судді Спичака О.М.

за участю секретаря судового засідання Тарасюк І.М.

Представники учасників судового процесу:

від скаржника (Національного банку України): Петроченко С.О. - предст. за дов.;

від стягувача: не з'явився;

від ДВС: не з'явився;

від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб: не з'явився

Встановив:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.09.2016 у справі №910/12230/16, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 01.11.2017 р. позовні вимоги задоволено частково: стягнуто з Національного банку України на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Фінансова ініціатива» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ КБ «Фінансова ініціатива» Кашути Д.Є отриманий купонний дохід у розмірі 109 169 091,80 грн., отриманий дохід від погашення цінних паперів у розмірі 642 578 000,00 грн. У решті позову відмовлено.

26.01.2018 до Господарського суду міста Києва надійшла скарга Національного банку України на дії Головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рубель І.В.

Проте, судом за допомогою КП «Діловодство спеціалізованого суду» встановлено, що 30.11.2017 справа №910/12230/16 була направлена до Київського апеляційного господарського суду, у зв'язку з надходженням касаційної скарги на постанову Київського апеляційного господарського суду від 01.11.2017.

Ухвалою суду від 31.01.2018 відкладено вирішення питання про прийняття до розгляду скарги Національного банку України на дії Головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рубель І.В. до повернення матеріалів справи №910/12230/16 із суду вищої інстанції.

02.01.2019 матеріали справи № 910/12230/16 були повернуті на адресу Господарського суду міста Києва.

Розпорядженням керівника апарату Господарського суду міста Києва №05-23/197 від 06.02.2019, у зв'язку із закінченням терміну повноважень у судді Демидова В.О., призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/12230/16, за результатом проведення якого справу передано для розгляду судді Спичаку О.М.

Ухвалою суду від 12.02.2019 розгляд скарги призначено на 22.02.2019, викликано для участі у судовому засіданні представників стягувача та боржника, а також головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рубель І.В (або іншу посадову особу, до компетенції якої належить вирішення питання про усунення порушення права заявника); запропоновано стягувачу та державному виконавцю подати заперечення проти скарги, з наданням доказів на підтвердження заперечень, у строк до 21.02.2019.

У судовому засіданні 22.02.2019 представник скаржника надав усні пояснення з приводу поданої скарги, відповідно до яких просив суд задовольнити її в повному обсязі.

У судове засідання 22.02.2019 представник стягувача не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату та час розгляду скарги був повідомлений належним чином.

Представник ВДВС у судове засідання 22.02.2019 не з'явився, вимоги ухвали суду не виконав, про причини неявки суд не повідомив, про дату та час проведення судового засідання був повідомлений належним чином.

З огляду на те, що у відповідності до ч.4 ст.342 Господарського процесуального кодексу України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду, суд дійшов висновку, що не зважаючи на неявку представників стягувача та ВДВС, скарга Національного банку України може бути розглянута судом у судовому засіданні 22.02.2019.

Судом встановлено, що рішенням Господарського суду міста Києва від 23.09.2016, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 01.11.2017, позов задоволено частково. Стягнуто з Національного банку України на користь ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ КБ «Фінансова ініціатива» Кашути Д.Є отриманий купонний дохід у розмірі 109 169 091,80 грн, отриманий дохід від погашення цінних паперів у розмірі 642 578 000, 00 грн. У решті позову відмовлено.

На виконання зазначеного рішення Господарським судом міста Києва видано наказ від 24.11.2017 № 910/12230/16.

Державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рубель І.В. на підставі статей 3, 4, 24-27 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 15.01.2018 з виконання наказу господарського суду міста Києва від 24.11.2017 № 910/12230/16, зобов'язано боржника протягом п'яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження подати декларацію про доходи та майно, стягнуто з боржника виконавчий збір у розмірі 75 174 709,18 грн.

Причиною звернення зі скаргою на дії державного виконавця стала незгода НБУ з прийнятою постановою про відкриття виконавчого провадження від 15.01.2018.

В обґрунтування поданої скарги, Національний банк України посилається на те, що державний виконавець Рубель І.В. після звернення до неї Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Фінансова ініціатива» із заявою про примусове виконання судових рішень у справі № 910/12226/16 була зобов'язана повернути виконавчий документ стягувачу без прийняття до виконання на підставі пункту 9 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки НБУ належить до системи державних органів, а тому виконання рішень у зазначеній справі належить до компетенції Державної казначейської служби України.

Враховуючи вищенаведені обставини, Національний банк України звернувся до суду із відповідною скаргою на дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рубель І.В.

Дослідивши матеріали поданої скарги господарський суд задовольняє її частково з огляду на наступне.

Відповідно до ст.1291 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Статтею 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України. Обов'язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

За приписами ст.18, ст.326 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Закон України «Про виконавче провадження» визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Відповідно до положень статті 1 цього Закону, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

При цьому Законом України «Про виконавче провадження», крім органів державної виконавчої служби, визначено й інші органи, до повноважень яких віднесено виконання рішень судів.

Частиною другою статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Відповідно до вимог статті 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов'язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація; юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства.

Виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки, встановлені Законом України «Про виконавче провадження», із заявою про виконання рішення суду (частини перша і друга статті 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»).

Порядок стягнення коштів з державних органів, державного або місцевих бюджетів або боржників регулюється постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845 (застосовується Касаційним господарським судом в редакції, що діяла на момент винесення Постанови від 15.01.2018; далі - Порядок).

Порядок визначає механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (далі - рішення про стягнення коштів), прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення.

Згідно зі статтею 99 Конституції України забезпечення стабільності грошової одиниці є основною функцією центрального банку держави - Національного банку України.

У пункті 3.1 рішення Конституційного Суду України від 26.02.2009 № 6-рп/2009 зазначено, що Конституція України визначила правовий статус Національного банку України як центрального банку держави, основною функцією якого є забезпечення стабільності грошової одиниці України (стаття 99 Конституції України).

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про Національний банк України» НБУ є центральним банком України, особливим центральним органом державного управління, юридичний статус, завдання, функції, повноваження і принципи організації якого визначаються Конституцією України, цим Законом та іншими законами України.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 1 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань - документ у паперовій або електронній формі, що сформований програмним забезпеченням Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань за зазначеним заявником критерієм пошуку та містить відомості з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, які є актуальними на дату та час формування витягу або на дату та час, визначені у запиті, або інформацію про відсутність таких відомостей у цьому реєстрі.

Враховуючи викладене та наявний у матеріалах справи витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, згідно з яким НБУ за своєю організаційно-правовою формою є органом державної влади, слід дійти висновку, що на виконавчі документи, за якими боржником виступає НБУ, поширюється дія Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» і Порядку стягнення коштів з державних органів, державного або місцевих бюджетів або боржників.

Відповідно до пункту 9 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред'явлення, якщо виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем.

Згідно з статтею 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 53 Закону України «Про Національний банк України» передбачені гарантії невтручання. Так, за змістом зазначеної норми не допускається втручання органів державної влади та інших державних органів чи їх посадових та службових осіб, будь-яких юридичних чи фізичних осіб у виконання функцій і повноважень Національного банку, Ради Національного банку, Правління Національного банку чи службовців Національного банку інакше, як в межах, визначених Конституцією України та цим Законом.

Отже, оскільки наказ Господарського суду міста Києва від 24.11.2017 у справі № 910/12230/16 не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість наведених у скарзі НБУ доводів стосовно того, що дії державного виконавця Рубель І.В. щодо винесення постанови від 15.01.2018 є неправомірними, оскільки державний виконавець зобов'язаний був повернути такий виконавчий документ стягувачу без прийняття до виконання на підставі пункту 9 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», з огляду на те, що НБУ є державним органом, і виконання судового рішення про стягнення грошових коштів у такому випадку належить до компетенції Державної казначейської служби.

Частиною 1 статті 13 Господарського процесуального кодексу України визначено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін, а частиною 4 вказаної статті передбачено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Положеннями ч. 2 ст. 343 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника)

Керуючись наведеними приписами процесуального та матеріального законодавства, суд приходить до висновку, що оскаржуване рішення - постанова державного виконавця про відкриття виконавчого провадження прийнята з порушенням положень Закону України «Про виконавче провадження», а відтак дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рубель І.В. щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження від 15.01.2018 № 55531838 судом визнаються неправомірними, а відповідна постанова підлягає скасуванню.

Вимоги скаржника про зупинення виконання за наказом Господарського суду міста Києва від 24.11.2017 у справі № 910/12230/16 та зобов'язання державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рубель І.В. повернути стягувачу зазначений виконавчий задоволенню не підлягають з огляду на те, що станом на момент розгляду зазначеної скарги виконавче провадження № 55531838 закінчено на підставі п. 5 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», а виконавчий документ підлягає поверненню до суду, який його видав.

Керуючись ст. ст. 234, 235, 342, 343 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Скаргу Національного банку України на дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рубель І.В. задовольнити частково.

2. Визнати неправомірними дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рубель І.В. щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження № 55531838 від 15.01.2018.

3. Визнати неправомірною та скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рубель І.В. про відкриття виконавчого провадження № 55531838 від 15.01.2018.

4. В задоволенні решти скарги відмовити.

5. Згідно з ч.1 ст.235 Господарського процесуального кодексу України дана ухвала набирає законної сили негайно з моменту її проголошення та відповідно до підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України може бути оскаржена в апеляційному порядку до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали підписано 27.02.2019

Суддя Спичак О.М.