ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
У Х В А Л А

25.02.2019 м.Дніпро Справа № 904/4330/15

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Білецької Л.М.,

суддів: Пархоменко Н.В., Чередка А.Є.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Бізнес Агроцентр" на постанову господарського суду Дніпропетровської області від 03.06.2015 року (суддя Владимиренко І.В.) у справі №904/4330/15

за заявою голови ліквідаційної комісії ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Агрофірма імені ОСОБА_2"

до боржника ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Агрофірма імені ОСОБА_2" (49000, м. Дніпропетровськ, пр. Пушкіна,4; )

про визнання банкрутом

ВСТАНОВИВ:

Постановою господарського суду Дніпропетровської області від 03.06.2015 року у справі №904/4330/15, зокрема, ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Агрофірма імені ОСОБА_2" (49000, м. Дніпропетровськ, пр. Пушкіна,4; ) - визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру у справі строком на 3 місяці.

Ліквідатором ТОВ "Агрофірма імені ОСОБА_2" призначено голову ліквідаційної комісії ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1; адреса: 49000, м. Дніпропетровськ, пр. Пушкіна,4).

Не погодившись зі вказаною постановою, ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Бізнес Агроцентр" звернулося до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій просить постанову господарського суду Дніпропетровської області від 03.06.2015 року скасувати та закрити провадження у справі.

Водночас, скаржник просить поновити строк подання апеляційної скарги, в обгрунтування поновлення строку, скаржник посилається на ті обставини, що скаржника не було повідомлено про розгляд справи про що свідчить ухвала господарського суду Дніпропетровської області 27.05.2015 року, про порушення провадження у справі про банкрутство. Також зазначає, що оскаржувану постанову скаржником не отримано.

Вказане на думку скаржника є поважною причиною для поновлення строку на апеляційне оскарження.

Вирішуючи питання про наявність або відсутність підстав для відкриття апеляційного провадження, колегія суддів враховує таке.

Законом України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" № 2147-VІІІ від 03.10.2017, який діє з 15.12.2017, внесено зміни до Господарського процесуального кодексу України.

Згідно п.9 Перехідних положень ГПК України (у редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VIII) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Частиною 1 статті 93 ГПК України (в редакції чинній на час винесення оскаржуваної ухвали) передбачено, що апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів, а на ухвалу місцевого господарського суду - протягом п'яти днів з дня їх оголошення місцевим господарським судом. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Оскаржувана постанова винесена господарським судом 03.06.2015, таким чином, строк апеляційного оскарження зазначеного судового акта закінчився 15.07.2015 року. (13.07.2015 та 14.07.2015 вихідні дні).

Апеляційна скарга подана скаржником лише 15.02.2019, тобто із значним пропуском встановленого процесуального строку.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою господарського суду Дніпропетровської від 20.05.2015 року по справі 904/4330/15 прийнято заяву голови ліквідаційної комісії ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Агрофірма імені ОСОБА_2" про порушення провадження у справі про банкрутство ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Агрофірма імені ОСОБА_2" (49000, м. Дніпропетровськ, пр. Пушкіна,4; ) до розгляду в підготовчому засіданні, яке відбудеться 27.05.15, 12:10 в приміщенні господарського суду, зал судового засідання № 2-201.

Матеріали справи свідчать про те, що ТОВ Бізнес Агроцентр володіє часткою 99,9 % статутного капіталу ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Агрофірма імені ОСОБА_2", і 12.03.15р. засновниками (учасниками) ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Агрофірма імені ОСОБА_2" (далі боржник), скаржником в тому числі, було прийнято рішення про припинення діяльності боржника шляхом ліквідації та призначено голову ліквідаційної комісії ( т.1 а.с.6-7).

Також, ухвалою господарського суду Дніпропетровської від 20.05.2015 року по справі 904/4330/15 засновників ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Агрофірма імені ОСОБА_2" зобов'язано надати письмові пояснення щодо прийняття та підписання рішення щодо ліквідації підприємства боржника.

27.05.2015 року від ТОВ Бізнес Агроцентр до господарського суду Дніпропетровської області надійшли пояснення, в яких зазначено, що у зв'язку з неможливістю виконання зобов'язань перед кредиторами, учасниками ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Агрофірма імені ОСОБА_2" було прийнято рішення про звернення до господарського суду із заявою про порушення провадження у справі про банкрутство.

З вище наведеного вбачається, що скаржник був обізнаний про звернення боржника до суду із заявою про порушення провадження у справі про банкрутство.

Крім того, ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 23.11.2015 року у справі №904/4330/15 було поновлено провадження у справі, після перегляду у суді апеляційної та касаційної інстанції постанови господарського суду Дніпропетровської області від 03.06.2015 року по справі 904/4330/15. Копія вказаної ухвали була направлена скаржнику, що свідчить про обізнаність скаржника з оскаржуваною постановою.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини держава, яка створює суди апеляційної чи касаційної інстанцій, має забезпечити, щоб особи, які відповідають перед законом, мали можливість користуватись всіма фундаментальними гарантіями статті 6 Конвенції в провадженнях у цих судах (див. рішення у справі "Делкурт проти Бельгії", від 17 січня 1970 року, пункт 25, Серія А N 11; п. 27 рішення Суду у справі "Пелевін проти України", no. 24402/02, від 20.05.2010 року). Однак, при цьому, Суд зазначає, що право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби (див. пункти 22 - 23 рішення у справі "Мельник проти України" від 28.03.2006 року, пункти 37-38 рішення у справі "Мушта проти України" від 18.11.2010 року).Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Одним з основоположних аспектів верховенства права є вимога щодо юридичної визначеності, згідно з якою у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (див. справу Брумареску проти Румунії (Brumarescu v. Romania) [GC], заява № 28342/95, п. 61, ECHR 1999-VII). Юридична визначеність вимагає поваги до принципу res judicata (див. там же, п. 62), тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обовязкового до виконання рішення суду лише з однією метою домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Таку контрольну функцію не слід розглядати як замасковане оскарження, і сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини (див. справу Рябих проти Росії (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, п. 52, ECHR 2003-IX).

У пункті 41 Рішення від 03.04.2008 Пономарьов проти України Суд вказав, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, особливо як у цій справі, коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків.

Можливість вчасного подання апеляційної скарги на постанову господарського суду Дніпропетровської області від 03.06.2015 залежала виключно від волевиявлення самого скаржника, тобто мала суб'єктивний характер, а тому підстав для поновлення пропущеного процесуального строку у даному випадку колегія суддів не вбачає.

Таким чином, скаржник не наводить доказів існування істотних об'єктивних перешкод, які б могли позбавити його реальної можливості своєчасно подати апеляційну скаргу, а поновлення строку на апеляційне оскарження після спливу більше трьох років з моменту винесення оскаржуваної постанови, буде порушенням принципу остаточності рішення - res judicata, який є складовою частиною верховенства права.

Відповідно до ч.2 ст.261 ГПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, інтереси та (або) обов'язки; 2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги ненадання скаржником доказів наявності випадків, передбачених п.п.1,2 ч.2 ст.261 ГПК України, колегія суддів приходить до висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження.

Керуючись ст.т.234, 235, 254, 255, ч.2 ст.261 ГПК України,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Бізнес Агроцентр" про поновлення строку на апеляційне оскарження - відмовити.

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Бізнес Агроцентр" на постанову господарського суду Дніпропетровської області від 03.06.2015 року у справі №904/4330/15.

Апеляційну скаргу та додані до неї документи повернути скаржнику.

Додаток (на адресу скаржника): апеляційна скарга та додані до неї матеріали, всього на 59 аркушах.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя Л.М. Білецька

Суддя Н.В. Пархоменко

Суддя А.Є. Чередко