ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.02.2019 м. Дніпро Справа № 908/1753/18

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Паруснікова Ю.Б. доповідач,

суддів: Білецька Л.М., Верхогляд Т.А.

при секретарі судового засідання Саланжій Т.Ю.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, ордер серії ДП №340/0003 від 15.02.2019, адвокат;

від відповідача: ОСОБА_2, довіреність № 9747 від 20.11.2018, адвокат;

представник третьої особи у судове засідання не зявився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Центрального апеляційного господарського суду матеріали апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства «Запорізький електровозоремонтний завод» на рішення Господарського суду Запорізької області від 18.12.2018 у справі № 908/1753/18 (суддя Зінченко Н.Г.) повний текст рішення складено 28.12.2018

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпротехсервіс ЛТД», м. Камянське, Дніпропетровської області

до відповідача: Приватного акціонерного товариства «Запорізький електровозоремонтний завод», м. Запоріжжя

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Контракт плюс», м. Київ

про стягнення 880050,04 грн. заборгованості за договором поставки № 170208 від 11.10.2017, -

ВСТАНОВИВ:

04.09.2018 до Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпротехсервіс ЛТД», м. Камянське Дніпропетровської області до Приватного акціонерного товариства «Запорізький електровозоремонтний завод», м. Запоріжжя про стягнення заборгованості за договором поставки № 170208 від 11.10.2017 в розмірі 880050,04 грн., в тому числі: 820400,40 грн. основного боргу, 33118,70 грн. пені, 11630,53 грн. 3 % річних та 14900,40 грн. інфляційних втрат.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 18.12.2018 у справі № 908/1753/18 позов ТОВ «Дніпротехсервіс ЛТД» до ПрАТ «Запорізький електровозоремонтний завод» про стягнення 880050,04 грн. заборгованості за договором поставки № 170208 від 11.10.2017 задоволено повністю.

Стягнуто з ПрАТ «Запорізький електровозоремонтний завод» на користь ТОВ «Дніпротехсервіс ЛТД» 820400,40 грн. основного боргу, 33118,70 грн. пені, 11630,53 грн. 3 % річних, 14900,40 грн. інфляційних втрат та 13200,75 грн. судового збору.

Рішення місцевого господарського суду мотивоване обґрунтованістю доводів позивача в частині не виконання відповідачем умов Договору з оплати вартості поставленого позивачем товару, що стало наслідком задоволення предявленого у даній справі позову про стягнення з відповідача суми основного боргу, пені, річних та інфляційних втрат за невиконання грошового зобовязання.

Стосовно відступлення позивачем третій особі ТОВ «ФК «Контракт плюс» права грошової вимоги за договором поставки № 170208 від 11.10.2017, місцевий господарський суд зазначив про те, що основне зобовязання боржника не було припинено на момент розірвання Договору факторингу, а тому, з моменту його розірвання право грошової вимоги за Договором поставки належить позивачу.

Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду відповідач - ПрАТ «Запорізький електровозоремонтний завод» звернулося до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Запорізької області від 18.12.2018 у справі № 908/1753/18, а в задоволенні позовних вимог - відмовити. Стягнути з ТОВ «Дніпротехсервіс ЛТД» на користь ПрАТ «Запорізький електровозоремонтний завод» 19801,13 грн. витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга мотивована неправильним застосуванням місцевим господарським судом норм матеріального (ст. ст. 11, 526, 653, 1077, 1082 ЦК України) і процесуального права (ст. 236 ГПК України), з підстав неповного зясування та не доведеності обставин, що мають значення для справи, які Господарський суд Запорізької області визнав встановленими.

Фактично доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди апелянта з висновком місцевого господарського суду щодо переходу до позивача права вимоги за Договором поставки після розірвання Договору факторингу № 16-03/18-1 від 16.03.2018, оскільки на момент розірвання означеного договору факторингу, право вимоги вже перейшло до фактора (п. 3.1. Договору).

На думку апелянта, ні Договором від 20.08.2018 про розірвання Договору факторингу № 16-03/18-1 від 16.03.2018, а ні законом (ст. 653 ЦК України) не передбачено переходу права вимоги за Договором поставки та повернення того, що було виконане за зобовязанням по вказаному Договору факторингу, у тому числі повернення права вимоги за Договором поставки від Фактора до Клієнта (позивача по справі).

Окрім того, апелянт вважає помилковим висновок місцевого господарського суду, що Договором поставки не врегульовано порядок складання та підписання актів приймання передачі товару, так як такий порядок врегульований договором (п. п. 6.3.4., 6.3., 6.1.3., 6.1., 4.2.). Апелянт вважає, що в силу вимог п. 13.35 Статуту ПрАТ «Запорізький електровозоремонтний завод» документи, які супроводжують виконання договору повинні бути підписані двома посадовими особами. Всупереч цьому, документи, які надав позивач підписані лише однією посадовою особою членом правління відповідача ОСОБА_3, а значить не мають юридичної сили.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 28.01.2019 відкрито апеляційне провадження у справі № 908/1753/18 та призначено розгляд апеляційної скарги на 18.02.2019.

18.02.2019 у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, заслухавши доводи представників сторін, перевіривши правильність висновків та повноту дослідження доказів місцевим господарським судом, колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін з огляду на наступне.

Як встановлено місцевим господарським судом і підтверджується матеріалами справи 11.10.2017 між ТОВ «Дніпротехсервіс ЛТД» (Постачальник, позивач у справі) та ПрАТ «Запорізький електровозоремонтний завод», (Замовник, відповідач у справі) укладено Договір поставки № 170208 (далі за текстом Договір), відповідно до умов якого Постачальник зобовязується у 2017 році поставити (передати у власність) Замовникові товари, зазначені в специфікації(-ях) додатку(-ах) до цього Договору, а Замовник прийняти і оплатити такі товари на умовах Договору (п. 1.1).

Найменування, номенклатура, асортимент, марка, кількість товарів: відповідно до специфікації(-ій) додатку(-ів) до цього Договору. Виробник товарів: відповідно до специфікації(-ій) додатку(-ів) до цього Договору (п. 1.2).

Ціна (сума, загальна вартість) Договору становить 997920,00 грн., у тому числі ПДВ 20 %. Ціна за одиницю товару визначається у специфікації(-ях) додатку(-ах) до цього Договору. Замовник оплачує поставлений Постачальником товар виключно за ціною, вказаною у специфікації(-ях) додатку(-ах) до цього Договору (п. п. 3.1, 3.2).

Згідно з п. 3.3 Договору ціни на товари за цим Договором, ціни у видаткових накладних, у рахунках на оплату товарів, інших документах до Договору вказуються в національній валюті України.

Пунктом 11.4. Договору визначено, що всі зміни, доповнення, додатки та інші документи до Договору мають юридичну силу, якщо вони підписані уповноваженими представниками сторін.

Додатком № 1 до Договору поставки від № 170208 від 11.10.2017 є Специфікація № 1, якою сторони обумовили: код товару; найменування (номенклатуру, асортимент) товарів; номінальний діаметр прокату; марку сталі; стандарти, технічні умови, іншу технічну та/або нормативну документацію, яка встановлює вимоги до якості товарів; одиниці виміру; кількість; ціну за одиницю без ПДВ та суму без ПДВ. Вказана Специфікація № 1 оформлена на поставку прокату сталевого гарячекатаного круглого на загальну суму поставки з урахуванням ПДВ 20 % 997920,00 грн.

Умови поставки сторонами визначені в розділі 5 Договору, якими, зокрема, передбачено, що місце та умови поставки товарів: товар постачається за рахунок та транспортом Постачальника на склад Замовника на умовах DDP (згідно Інкотермс 2000): Україна, м. Запоріжжя, вул. Залізнична, 2. Право власності на товар, зазначений у специфікації(ях) додатку(ах) до цього Договору, переходить до Замовника з моменту підписання сторонами/представниками сторін видаткової накладної. Видаткова накладна є первинним документом. Підтвердженням про одержання товару Замовником є видаткова накладна, підписана уповноваженими представниками сторін (п. п. 5.2., 5.5., 5.12.).

Пунктами 4.1. 4.3. Договору сторони погодили, що розрахунки за кожну поставлену партію товару здійснюються в безготівковій формі. Замовник здійснює оплату поставленого товару протягом 90 (девяносто) банківських днів з дня підписання сторонами за цим Договором акту приймання-передачі товару та отримання Замовником оригіналу рахунку на оплату товарів. До рахунка на оплату товарів додаються: видаткова накладна, товарно-транспортна накладна (інші документи щодо транспортування товару).

Відповідно до п. 10.1 Договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до 31.12.2017, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобовязань за Договором.

За умовами п., п. 6.3.1. і 6.3.4. Договору позивач прийняв на себе зобовязання забезпечити поставку товарів у строки встановлені цим Договором. На протязі дії Договору направляти Замовнику для підписання акти приймання-передачі товару, оформлені у відповідності до абзацу другого пункту 4.2. Договору, підписані та скріплені зі сторони Постачальника.

В свою чергу, відповідач зобовязався своєчасно і в повному обсязі сплачувати за поставлені товари (п. 6.1.1. Договору).

На виконання вищевикладених умов Договору позивач здійснив поставку відповідачу обумовленого Договором товару прокату сталевого гарячекатаного круглого на загальну суму 820400,40 грн., що підтверджується наступними документами:

- видатковою накладною № 54 від 13.10.2017 на загальну суму 559206,00 грн.; товарно-транспортною накладною № 54 від 13.10.2017; актом приймання-передачі від 13.10.2017;

- видатковою накладною № 59 від 31.10.2017 на загальну суму 46080,00 грн.; товарно-транспортною накладною № 58 від 31.10.2017; актом приймання-передачі від 31.10.2017;

- видатковою накладною № 60 від 03.11.2017 на загальну суму 215114,40 грн.; товарно-транспортною накладною № 60 від 03.11.2017; актом приймання-передачі від 03.11.2017; повноваження представника відповідача на отримання товару підтверджується довіреністю № 377 від 13.10.2017.

Вище зазначені видаткові накладні № 54 від 13.10.2017, № 59 від 31.10.2017 і № 60 від 03.11.2017 скріплені підписами представників сторін; акти приймання-передачі від 13.10.2017, від 31.10.2017 і від 03.11.2017 підписані та скріплені печатками сторін.

Відповідач не заперечував факту поставки товару за Договором № 170208 від 11.10.2017, отримання ним поставленого товару за вищевказаними документами в обсягах та на вказану суму. Претензій щодо поставленого товару відповідач позивачу не предявляв.

Отже, як вбачається з матеріалів справи, факт поставки позивачем відповідачу товару згідно умов Договору поставки № 170208 від 11.10.2017 є доведеним та відповідачем не заперечується.

Зобовязання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України, а саме цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що непередбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

У відповідності до ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України, в силу господарського зобовязання, яке виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один субєкт (зобовязана сторона, у тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько - господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший субєкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку.

Відповідно до положень статей 525, 526, 530 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобовязання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Правовідносини, що склалися між сторонами, є правовідносинами поставки, які регулюються нормами законодавства про поставку товару в тому числі параграфом 3 глави 54 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ст. 692 ЦК України покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобовязаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Зі змісту п. 4.2. Договору вбачається, що сторонами чітко визначений строк оплати отриманого товару - протягом 90 (девяносто) банківських днів з дня підписання сторонами за цим Договором акту приймання-передачі товару та отримання Замовником оригіналу рахунку на оплату товарів.

Виходячи з умов п. 4.2 Договору, місцевий господарський суд дійшов до висновку, що граничний строк виконання відповідачем грошових зобовязань за поставку товару за видатковими накладними є таким, що настав, а саме:

- за видатковою накладною № 54 від 13.10.2017 22.02.2018;

- за видатковою накладною № 59 від 31.10.2017 12.03.2018;

- за видатковою накладною № 60 від 03.11.2017 15.03.2018.

Матеріалами справи доведено, що відповідач в порушення вимог ст. 692 ЦК України не виконав умови Договору в частині оплати вартості поставленого товару, не сплатив кошти за товар протягом встановленого в договорі строку, що призвело до невиконання грошового зобовязання і виникнення боргу за поставлений товар на загальну суму 820400,40 грн. Вказана сума боргу відповідає фактичним обставинам справи та на момент розгляду справи в суді першої інстанції не сплачена.

Оскільки відповідач не надав господарському суду доказів погашення заборгованості, останній правомірно задовольнив позов про стягнення з відповідача 820400,40 грн. основного боргу.

В силу ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Нормами ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

З урахуванням приписів ст. 549, ч. 2 ст. 625 ЦК України та ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» правовими наслідками порушення грошового зобов'язання, тобто зобовязання сплатити гроші, є обовязок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Згідно ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Вимоги щодо стягнення пені позивач обґрунтовує п. 7.2.1. Договору, яким сторони визначили, що у разі порушення строків оплати отриманого товару Замовник сплачує Постачальнику пеню в розмірі половини облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочки.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Розрахунок нарахованих позивачем до стягнення з відповідача сум пені, 3% річних та втрат від інфляції, відповідачем не оскаржується.

Доводи апелянта стосовно відсутності підстав для зворотного переходу права грошової вимоги від третьої особи (якій відступлено право грошової вимоги за договором поставки № 170208 від 11.10.2017) до позивача, після розірвання Договору факторингу № 16-03/18-1 від 16.03.2018, оскільки на момент розірвання означеного договору факторингу, право вимоги вже перейшло до фактора, а Договором від 20.08.2018 про розірвання Договору факторингу № 16-03/18-1 від 16.03.2018 не передбачено переходу права вимоги за Договором поставки від Фактора до Клієнта (позивача по справі), колегія суддів відхиляє, з огляду на наступне.

Матеріали справи свідчать, що 16.03.2018 між позивачем та ТОВ «ФК «Контракт плюс» (третя особа у справі) було укладено договір факторингу № 16-03/18-1, за умовами якого позивач (Клієнт) відступає третій особі (Фактору) за плату своє право грошової вимоги за рядом зобовязань, в тому числі за Договором поставки № 170208 від 11.10.2017 з усіма додатками до нього, що є його невідємними частинами. Загальна сума права вимоги за основним зобовязанням за Договором поставки № 170208 від 11.10.2017 становить 820400,40 грн. (пп. 1.1.6. і пп. 1.2.6.).

Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобовязанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Право позивача на передачу грошових вимог у спірних правовідносинах не обмежено.

Пунктом 3.1. Договору факторингу встановлено, що право вимоги за основними зобовязаннями переходить фактору з моменту укладання сторонами даного договору.

Позивач повідомив відповідача про відступлення права вимоги за Договором поставки № 170208 від 11.10.2017, надіславши йому повідомлення про відступлення права вимоги вих. № 1603 від 16.03.2018. Повідомлення отримано відповідачем 21.03.2018, що підтверджується штампом вхідної кореспонденції відповідача на даному повідомленні.

20.08.2018 ТОВ «Дніпротехсервісм ЛТД» і ТОВ «ФК «Контракт плюс» підписали Договір про розірвання договору факторингу № 16-03/18-1 від 16.03.2018.

За приписами ч.ч. 2-4 ст. 653 ЦК України у разі розірвання договору зобовязання сторін припиняються з моменту досягнення домовленості про розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобовязанням до моменту розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договором про розірвання від 20.08.2018 встановлено, що Договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами. З моменту набуття чинності даного Договору сторони не вважають себе повязаними будь-якими правами та зобовязаннями за Договором факторингу.

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Матеріали справи не містять доказів виконання боржником (відповідачем у справі) основного зобовязання, переданого за Договором факторингу, ні фактору, ні позивачу.

Отже, на думку колегії суддів, місцевий господарський суд дійшов цілком обґрунтованого висновку стосовно того, що основне зобовязання боржника не було припиненим на момент розірвання Договору факторингу, а тому, з моменту розірвання Договору факторингу право грошової вимоги за Договором поставки № 170208 від 11.10.2017 належить позивачу.

Доводи апелянта про помилковість висновку місцевого господарського суду про відсутність врегульованого в Договорі поставки порядку складання та підписання актів приймання передачі товару, колегія суддів також відхиляє, з огляду на наступне.

Колегією суддів Центрального апеляційного господарського суду досліджено наявні в матеріалах справи акти приймання-передачі від 13.10.2017, від 31.10.2017 та 03.11.2017 (т. 1 а. с. 27-29), з яких вбачається наявність на них підписів представників сторін, засвідчених печатками підприємств.

Апелянт не заперечує факту підписання з боку товариства відповідача актів приймання-передачі товару, натомість стверджує, що зі сторони ПрАТ «Запорізький електровозоремонтний завод» акти приймання-передачі підписані однією посадовою особою, а значить не мають юридичної сили з урахуванням положення п. 13.35 Статуту ПрАТ «Запорізький електровозоремонтний завод», яким врегульовано, що документи, які супроводжують виконання договору повинні бути підписані двома посадовими особами.

Як зазначалося вище, правовідносини, які склалися між сторонами у даній справі, випливають з договірних відносин (договору поставки), при цьому, місцевим господарським судом досліджено зміст п. 4.2. Договору, яким передбачено, що в актах приймання-передачі товару за цим Договором зазначається найменування, номенклатура, асортимент, марка, кількість та ціна товарів, номер та дата Договору, номер та дата заявки на постачання товару, дата отримання Постачальником заявки на постачання товару, реквізити видаткової накладної за якою отриманий товар, інші відомості при необхідності. Акт приймання-передачі товару повинен бути скріплений печатками сторін за Договором, у разі якщо акт приймання-передачі товару не скріплений печатками сторін за договором, він вважається не підписаний. Отже, з наведеного не вбачається, що акти приймання-передачі товару зі сторони Замовника повинні бути підписані двома посадовими особами.

При цьому, колегія суддів зазначає, що відповідно до п. 11.3. Договору, Акти приймання-передачі товару за цим Договором, які оформлені у відповідності до абзацу другого пункту 4.2. цього Договору, не є первинними документами. Натомість поставка товару та отримання її відповідачем (інформація про господарську операцію) підтверджується наявною в матеріалах справи товарно-супровідною документацією, а саме: видатковими накладними, товарно-транспортними накладними, які у відповідності до п. 5.5. Договору є перевинними документами (т. 1 а. с. 24-26, 30-34).

Крім того, згідно з пунктом 26 Інструкції № П-6 від 15.06.1965, якою сторони домовились керуватися під час здійснення приймання-передачі товару за Договором (п. 5.8. Договору) акт приймання продукції затверджується керівником або заступником керівника підприємства-одержувача не пізніше, ніж на наступний день після складання акту.

Отже, обовязок складання та затвердження актів приймання-передачі товару покладено саме на замовника (відповідача у цій справі).

Згідно із п. 5.8 Договору прийомка товару здійснюється замовником при наявності товарно-супровідних документів: видаткової накладної, товарно-транспортної накладної (інших документів щодо транспортування товару), пакувальних аркушів, рахунку на оплату товару, документів, підтверджуючих якість товару.

Згідно з п. 5.12. Договору, підтвердженням про одержання товару замовником є видаткова накладна, підписана уповноваженими представниками сторін.

Таким чином первинні документи у їх сукупності підтверджують факт отримання відповідачем продукції за Договором поставки.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги в звязку з її необґрунтованістю та відсутністю фактів, які свідчать про те, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням судом норм права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого господарського суду, у звязку з чим апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства «Запорізький електровозоремонтний завод» не підлягає задоволенню з підстав, викладених вище, а оскаржуване рішення Господарського суду Дніпропетровської області 18.12.2018 у справі № 908/1753/18 слід залишити без змін.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281-282 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Запорізький електровозоремонтний завод» залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 18.12.2018 у справі № 908/1753/18 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 20.02.2019.

Головуючий суддя Ю.Б. Парусніков

Судді: Л.М. Білецька

ОСОБА_4