РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

21.02.2019Справа № 910/16441/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Спичака О.М., розглянувши у спрощеному позовному провадженні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче об'єднання Слов'янський завод високовольтних ізоляторів»

до Акціонерного товариства «Київенерго»

про стягнення 65 554,67 грн

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Виробниче об'єднання Слов'янський завод високовольтних ізоляторів» звернулося до Господарського суду м. Києва з позовною заявою до Акціонерного товариства «Київенерго» про стягнення 65 554,67 грн заборгованості за договорами на поставку ізоляторів.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем прийнятих на себе зобов'язань за договорами на поставку ізоляторів в частині оплати поставленого товару.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 10.12.2018 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче об'єднання Слов'янський завод високовольтних ізоляторів» залишено без руху.

26.12.2018 від Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче об'єднання Слов'янський завод високовольтних ізоляторів» надішли до суду документи на виконання вимог ухвали суду від 10.12.2018.

Розглянувши матеріали позовної заяви, господарський суд визнав їх достатніми для прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 250 Господарського процесуального кодексу України питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Частиною 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.12.2018 позовну заяву прийнято судом до розгляду та відкрито провадження у справі. При цьому, з огляду на характер спірних правовідносин, заявлені позивачем вимоги та предмет доказування, суд дійшов висновку про можливість здійснювати розгляд даної справи за правилами спрощеного провадження на підставі частини 2 статті 247 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою суду від 27.12.2018 відповідачу було запропоновано у строк протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження надати суду відзив на позов у порядку, передбаченому статтею 178 Господарського процесуального кодексу України, з викладенням мотивів повного або часткового відхилення вимог позивача з посиланням на діюче законодавство; докази направлення відзиву позивачу.

25.01.2019 до Господарського суду міста Києва надійшов відзив відповідача, в якому вказаний учасник судового процесу проти задоволення позовних вимог заперечив у повному обсязі, зазначивши, що умовами укладених між сторонами договорів передбачено, що розрахунки за поставлений товар проводяться протягом 30 календарних днів з дати підписання сторонами видаткової накладної та за умови надання постачальником належним чином оформленої податкової накладної. Проте, за твердженнями відповідача, постачальником не було надано належним чином оформлених податкових накладних, у зв'язку з чим, на думку відповідача, позивачем було порушено умови укладеного між сторонами договору, а відтак термін оплати за договором не настав. Також відповідачем зазначається, що позивачем не дотримано вимог розділу 5 договорів щодо надання разом з товаром супровідних документів. На підставі викладеного, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову.

08.02.2019 через канцелярію суду від позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, в якому вказаний учасник судового процесу надав докази реєстрації податкової накладної, а також пояснив суду, що постачання товару відповідачу (його передача) здійснювалася перевізником «Нова Пошта».

Наразі, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

До того ж, з огляду на те, що до суду не надходило клопотань учасників справи або одного з них в порядку частини 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін, з огляду на відсутність у суду підстав для виклику сторін з власної ініціативи, господарський суд розглядає справу без проведення судового засідання.

Одночасно, судом встановлено, що згідно з інформацією, яка міститься у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, зареєстровано зміни до установчих документів Публічного акціонерного товариства «Київенерго», зокрема, зміну найменування відповідача на Акціонерне товариство «Київенерго».

Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст.5 Закону України «Про акціонерні товариства» від 17.09.2008 № 514-VI зміна типу товариства з приватного на публічне або з публічного на приватне не є його перетворенням.

З огляду на вищенаведене, суд вважає за доцільне замінити назву відповідача з Публічного акціонерного товариства «Київенерго» на Акціонерне товариство «Київенерго».

Відповідно до ч.4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

08.12.2017 між Публічним акціонерним товариством «Київенерго» (відповідач, покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Виробниче об'єднання Слов'янський завод високовольтних ізоляторів» (позивач, постачальник) було укладено договір постачання №1449/ДМТЗ-17 (далі - договір), відповідно до умов якого, постачальник зобов'язується поставити покупцю товар, зазначений в специфікації, а покупець прийняти і оплатити товар за кодом ДК 021:2015:44111 ізолятори в кількості, комплектності, асортименті та за ціною згідно із специфікацією (таблиця): ізолятори у кількості 95 штук загальною вартістю 217 800,00 грн (п.1.1 Договору).

Також 07.02.2018 між Публічним акціонерним товариством «Київенерго» (відповідач, покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Виробниче об'єднання Слов'янський завод високовольтних ізоляторів» (позивач, постачальник) було укладено договір постачання №194/ДМТЗ-18 (далі - договір), відповідно до умов якого, постачальник зобов'язується поставити покупцю товар, зазначений в специфікації, а покупець прийняти і оплатити товар за кодом ДК 021:2015:44111 ізолятори в кількості, комплектності, асортименті та за ціною згідно із специфікацією (таблиця): ізолятори у кількості 14 штук загальною вартістю 65 520,00 грн (п.1.1 Договору).

Умови вищезазначених договорів є тотожними.

Пунктом 4.1 договорів визначено, що розрахунки проводяться шляхом оплати покупцем поставленого товару протягом 30 календарних днів з дати відвантаження товару та підписання сторонами видаткової накладної, та за умови надання постачальником належним чином оформленої податкової накладної, а також документів, передбачених розділом 5 цього договору.

Відповідно до п.5.1 договорів, строк поставки товару - протягом 20 днів з моменту отримання письмової заявки від покупця.

Товар вважається поставленим покупцю з дати підписання сторонами видаткових накладних (п.5.4 договору).

Відповідно до п. 5.6 договорів, при поставці, постачальник надає покупцю одночасно з товаром, що поставляється, видаткову накладну на товар, що поставляється, товарно-транспортну накладну, сертифікат відповідності (якщо товар підлягає обов'язковій сертифікації), паспорт заводу-виробника на кожну одиницю товару, акти приймання-передавання товару.

Пунктом 6.1.1 договорів передбачено, що покупець зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати за поставлений товар.

Згідно з п.10.1 договорів, цей договір набирає чинності з дня його підписання обома сторонами і діє до 31.12.2018, а в частині проведення розрахунків - до повного виконання сторонами своїх грошових зобов'язань.

На виконання умов Договору №1449/ДМТЗ-17 від 08.12.2017 позивачем поставлено відповідачу товар на загальну суму 15 840,00 грн, що підтверджується видатковими накладними № 3/00316 від 21.03.2018 на суму 10 080,00 грн та № 00317 від 21.03.2018 на суму 5 760,00 грн.

Вказані видаткові накладні підписані представниками покупця без зауважень та заперечень. Позивачем надано суду копію довіреності № 17061302 від 13.06.2017, виданої Публічним акціонерним товариством «Київенерго» на ім'я ОСОБА_1 на отримання товарно-матеріальних цінностей від організацій-постачальників.

Також позивачем виставлялись відповідачу рахунки-фактури № 3/00237 від 01.03.2018 та №3/00324 від 21.03.2018.

На виконання умов Договору №194/ДМТЗ-17 від 07.02.2018 позивачем поставлено відповідачу товар на загальну суму 46 800,00 грн, що підтверджується видатковою накладною № 00375 від 03.04.2018 на суму 46 800,00 грн.

Вказані видаткові накладні підписані представниками покупця без зауважень та заперечень. Позивачем надано суду копію довіреності № 17061309 від 13.06.2017, виданої Публічним акціонерним товариством «Київенерго» на ім'я ОСОБА_2 на отримання товарно-матеріальних цінностей від організацій-постачальників.

Також позивачем виставлявся відповідачу рахунок-фактура № 3/00375 від 02.04.2018.

Як вказує позивач, відповідач за поставлений товар не розрахувався.

Згідно з претензією вих. № 14/02-07 від 02.08.2018 позивачем було заявлено відповідачу вимогу про оплату заборгованості за договорами.

Листом вих. № 63/4-4043 від 17.08.2018 відповідач підтвердив факт існування заборгованості та повідомив про намір останнього сплатити грошові кошти у найкоротші строки.

05.09.2018 позивачем потворно на адресу відповідача була направлена претензія про оплату заборгованості за договорами протягом п'яти днів з моменту отримання претензії.

Листом вих. № 63/4-4073 від 16.10.2018 відповідач підтвердив факт існування заборгованості та повідомив про намір останнього сплатити грошові кошти у найкоротші строки.

З огляду на вищезазначене, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з Акціонерного товариства «Київенерго» 62 640,00 грн суми основного боргу, 1 098,11 грн три відсотки річних та 1 816,56 грн інфляційних втрат.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Згідно з п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Дослідивши зміст договорів №1449/ДМТЗ-17 від 08.12.2017 та №194/ДМТЗ-17 від 07.02.2018, які укладені між Публічним акціонерним товариством «Київенерго» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Виробниче об'єднання Слов'янський завод високовольтних ізоляторів», суд дійшов висновку, що дані правочини за своєю правовою природою є договорами поставки.

У відповідності до ст. 173 ГК України, що кореспондується зі ст. 509 ЦК України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

У відповідності до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно ч. 1 ст. 693 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором,- у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Так, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

В силу ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору та вимог зазначених Кодексів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов'язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов'язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов'язання. Строк (термін) виконання зобов'язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Пунктом 4.1 договорів визначено, що розрахунки проводяться шляхом оплати покупцем поставленого товару протягом 30 календарних днів з дати відвантаження товару та підписання сторонами видаткової накладної, та за умови надання постачальником належним чином оформленої податкової накладної, а також документів, передбачених розділом 5 цього договору.

В підтвердження поставки товару за договором №1449/ДМТЗ-17 від 08.12.2017 на загальну суму 15 840,00 грн позивачем надано видаткові накладні № 3/00316 від 21.03.2018 на суму 10 080,00 грн та № 00317 від 21.03.2018. Вказані видаткові накладні підписані представниками покупця без зауважень та заперечень. Позивачем надано суду копію довіреності № 17061302 від 13.06.2017, виданої Публічним акціонерним товариством «Київенерго» на ім'я ОСОБА_1 на отримання товарно-матеріальних цінностей від організацій-постачальників. Також позивачем виставлялись відповідачу рахунки-фактури № 3/00237 від 01.03.2018 та №3/00324 від 21.03.2018 на суму 5 760,00 грн.

В підтвердження поставки товару за договором №194/ДМТЗ-17 від 07.02.2018 на загальну суму 46 800,00 грн позивачем надано видаткову накладну № 00375 від 03.04.2018 на суму 46 800,00 грн. Вказана видаткова накладна підписана представниками покупця без зауважень та заперечень. Позивачем надано суду копію довіреності № 17061309 від 13.06.2017, виданої Публічним акціонерним товариством «Київенерго» на ім'я ОСОБА_2 на отримання товарно-матеріальних цінностей від організацій-постачальників. Також позивачем виставлявся відповідачу рахунок-фактура № 3/00375 від 02.04.2018.

З огляду на вищенаведене, суд приходить до висновку, що наявними в матеріалах справи документами підтверджується факт поставки відповідачу продукції на загальну суму 62 640,00 грн.

Таким чином, за результатами дослідження наданих позивачем доказів судом встановлено, що видаткові накладні та рахунки на плату є належними та допустимими доказами в розумінні присів ст. ст. 76, 77 ГПК України, які підтверджують обставини постачання позивачем відповідачу товарів згідно умов договорів про поставку № 1449/ДМТЗ-17 від 08.12.2017 та № 194/ДМТЗ-17 від 07.02.2018, які визначені позивачем як підстава позову та порушення його умов.

Разом з тим, з наявних в матеріалах справи документів вбачається, що відповідач свої зобов'язання по оплаті поставленого товару не виконав, з огляду на що заборгованість відповідача перед позивачем по договорах № 1449/ДМТЗ-17 від 08.12.2017 та № 194/ДМТЗ-17 від 07.02.2018 становить суму у розмірі 62 640,00 грн.

Стосовно заперечень відповідача про те, що позивачем разом з поставкою товару не були надані податкові накладні, судом зазначається наступне.

Надання позивачем податкових накладних відповідачу, які не є первинними документами та слугують для формування фінансової і податкової звітності товариства, не може слугувати підставою для звільнення відповідача від відповідальності, оскільки не надання податкової накладної не є відкладальною умовою у розумінні ст. 212 ЦК України та не є простроченням кредитора в розумінні ст. 613 ЦК України, а відтак не звільняє відповідача від обов'язку оплатити товар у встановлені договором строки.

Також суд зазначає, що в матеріалах справи наявні копії податкових накладних на поставлений відповідачу товар та докази реєстрації останніх в Державній фіскальній службі України.

Крім того, пунктом 5.4 Договору визначено, що товар вважається поставленим покупцю з дати підписання сторонами видаткових накладних, а п.4.1 Договору сторони погодили, що розрахунки проводяться шляхом оплати покупцем поставленого покупцю товару протягом 30 календарних днів з дня підписання сторонами видаткової накладної.

Також посилання відповідача на невиконання відповідачем вимог п. 5.6 договору стосовно ненадання актів приймання-передачі товару та товарно-транспортних накладних не є підставою для неоплати поставленого товару з огляду на те, що відповідач у своїх листах підтвердив факт отримання товару, а заперечень щодо кількості та якості від останнього не надходило.

Враховуючи зазначене, вимоги позивача стосовно стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 62 640,00 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Крім того, позивач за прострочення виконання відповідачем зобов'язання за договорами просить суд стягнути з відповідача стягнення 3% річних у розмірі 1 098,11 грн та 1 816,56 грн.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачені вищевказаними нормами законодавства наслідки прострочення виконання боржником грошового зобов'язання у вигляді відшкодування інфляційних втрат та 3% річних, що нараховуються на суму основного боргу не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті та отриманні від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Здійснивши перерахунок 3% річних та інфляційних втрат суд встановив, що останній є арифметично вірним, у зв'язку з чим позовні вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат підлягають повному задоволенню у розмірі 1 098,11 грн та 1 816,56 грн відповідно.

Таким чином, приймаючи до уваги встановлені судом обставини, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення у повному обсязі позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче об'єднання Слов'янський завод високовольтних ізоляторів».

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з покладенням судового збору на відповідача в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Акціонерного товариства «Київенерго» (04050, м. Київ, вул. Мельникова, 31, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче об'єднання Слов'янський завод високовольтних ізоляторів» (юридична адреса: 01103, м. Київ, вул.. Драгомирова, 4, офіс 123; фактичне місцезнаходження: 84105, Донецька обл., м. Слов'янськ, вул. Краматорська, 79, ) суму основного боргу у розмірі 62 640,00 грн, 1 098,11 грн три відсотки річних, 1 816,56 грн інфляційних втрат та витрати зі сплати судового збору в розмірі 1 762,00 грн.

3. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

4. Згідно з пунктом 17.5 розділу ХІ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Спичак О.М.