ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" лютого 2019 р. Справа№ 911/1366/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Дідиченко М.А.

Мальченко А.О.

при секретарі судового засідання Мовчан А.Б.,

за участю представників:

від позивача - Дунаєва О.О., адвокат, довіреність № 47/Д від 21.01.2019;

від відповідачів - представники не прибули;

від третьої особи - представник не прибув,

розглянувши апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Шляхово - будівельне управління №41" на рішення Господарського суду Київської області від 28.08.2018 у справі № 911/1366/18 (суддя Лилак Т.Д., повний текст складено - 28.08.2018) за позовом акціонерного товариства "Український будівельно - інвестиційний банк" до публічного акціонерного товариства "Шляхово - будівельне управління №41" та ОСОБА_3, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Корпорації комунальна корпорація "Київавтодор", про стягнення 257 847,37 грн.

ВСТАНОВИВ наступне.

Акціонерне товариство "Український будівельно-інвестиційний банк" звернулось до Господарського суду Київської області з позовною заявою до публічного акціонерного товариства "Шляхово-будівельне управління №41" та ОСОБА_3 про стягнення з кожного з відповідачів по 257 847,37 грн., з яких: 241 018 грн. - заборгованість за простроченим кредитом; 5 248, 84 грн. - заборгованість за нарахованими та простроченими процентами; пеня - 11 580, 53 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення ПАТ "Шляхово-будівельне управління №41" взятих на себе зобов'язань за договором №BG/UA/03-2-0954 про надання гарантії від 20.03.2018 в частині повернення суми кредиту та нарахованих відсотків, виконання яких було забезпечено договором поруки №BG/UA/03-2-09554/P1 від 20.03.2018.

Рішенням Господарського суду Київської області від 28.08.2018 у справі №911/1366/18 позов задоволено частково; вирішено стягнути з публічного акціонерного товариства "Шляхово-будівельне управління №41" на користь акціонерного товариства "Український будівельно- інвестиційний банк" заборгованість за договором №BG/UA/03-2-0954 про надання гарантії від 20.03.2018 в розмірі 255421,98 гривень, з яких: 241018,00 гривень - заборгованість за простроченим кредитом, 9227,05 гривень - пені та 5176, 93 гривень - 28% річних; а також вирішено стягнути з ОСОБА_3, який є солідарним боржником з публічним акціонерним товариством "Шляхово-будівельне управління №41" за договором поруки №BG/UA/03-2-0954/P1 від 20.03.2018 на користь акціонерного товариства "Український будівельно- інвестиційний банк" заборгованість за договором №BG/UA/03-2-0954 про надання гарантії від 20.03.2018 в розмірі 255421,98 гривень, з яких: 241018,00 гривень - заборгованість за простроченим кредитом, 9227,05 гривень - пені та 5176, 93 гривень - 28% річних.

При прийнятті даного рішення місцевий господарський суд виходив з того, що оскільки факт порушення відповідачем своїх договірних зобов'язань в частині своєчасної та повної оплати суми гарантійного платежу підтверджений матеріалами справи, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача суми заборгованості за гарантією в розмірі 241018,00 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім цього, встановивши обставини прострочення першим відповідачем повернення позивачу коштів гарантії, судом першої інстанції були частково задоволені вимоги про стягнення пені та 28 % річних.

Задоволення вимог до другого відповідача мотивовано наявністю забезпечувального договору - поруки та встановленням судом обставин порушення першим відповідачем взятих на себе зобов'язань за договором гарантії, виконання яких і було забезпечено вказаною порукою.

Не погодившись з прийнятим рішенням, публічне акціонерне товариство "Шляхово - будівельне управління №41" звернулося до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати вказане рішення суду першої інстанції в частині задоволення вимоги про стягнення 28% річних та прийняти нове в цій частині - про відмову у стягненні 5 248,84 грн.

В апеляційній скарзі апелянт не погоджується із періодом нарахування, заявлених до стягнення 28%, оскільки вважає, що зазначені відсотки можливо нараховувати лише до дати повернення кредиту, тобто протягом семи днів.

Представник позивача в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечив та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідачі та третя особа не скористалися правом на участь своїх представників в судовому засіданні, хоча про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином.

Так, підтвердженням отримання ухвали суду від 17.12.2018 про відкладення розгляду даної справи на 11.02.2019 першим відповідачем та третьою особою є повідомлення про вручення поштового відправлення.

В свою чергу, вказана ухвала суду про відкладення, яка була направлена другому відповідачу, повернута підприємством зв'язку з посиланням на закінчення терміну зберігання.

При цьому, колегією суддів враховується те, що згідно п. 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Будь - яких заяв, клопотань щодо неможливості бути присутніми у даному судовому засіданні від другого відповідача та третьої особи до суду не надійшло.

Разом з тим, апелянтом подано клопотання про відкладення розгляду справи, яке мотивоване тим, що представник першого відповідача, на якого видано довіреність, бере участь в інших засіданнях, призначених на цю ж дату.

Доказів на підтвердження, вказаних у клопотанні, обставин апелянтом не надано.

Дослідивши обставини, заявленого клопотання, колегією суддів відмовляється у його задоволенні, оскільки першим відповідачем у справі є товариство, а не окремий його представник, в свою чергу, Господарським процесуальним кодексом України передбачена участь у судовому процесі через представника, що надає можливість направити в судове засідання іншу уповноважену належним чином на те особу.

Слід також зазначити, що апелянтом 17.12.2018 подавалося клопотання аналогічного змісту та суд відкладав розгляд справи, надаючи можливість учасникам судового процесу реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень.

Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що застосовуючи при розгляді справи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Слід також зазначити, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, третіх осіб, чи клопотання цих осіб про відкладення розгляду справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Враховуючи те, що неявка представника скаржника в судове засідання не перешкоджає розгляду апеляційної скарги, з огляду на наявність викладеної позиції апелянта, вона розглянута судом у даному судовому засіданні по суті з винесенням постанови.

Згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у Главі 1 Розділу ІV.

Частинами 1 та 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Між публічним акціонерним товариством "Український Будівельно-Інвестиційний Банк" (гарант) та публічним акціонерним товариством "Шляхово-Будівельне Управління №41" (принципал) 20.03.2018 було укладено договір №BG/UA/03-2-0954, відповідно до п. 1.1. якого гарант за дорученням принципала надає на користь комунальної корпорації "Київавтодор", банківську гарантію (в подальшому "гарантія") гарантію забезпечення пропозиції на суму 287000,00 гривень згідно з тендерною документацією щодо проведення відкритих торгів на закупівлю: Будівництво трубопроводів, ліній зв'язку та електропередач, шосе, доріг, аеродромів і залізничних доріг, вирівнювання поверхонь (капітальний ремонт дорожнього покриття проспекту правди на ділянці від вул. Маршала Гречка до вул. Газопровідної у Подільському районі) - код за КД 021:2015 - 45230000-8.

Гарантія надається на термін до 26.07.2018 включно і набуває чинності з 26.03.2018. Строк дії цього договору - до 09.08.2018, але в будь-якому разі до повного виконання сторонами взятих на себе зобов'язань за цим договором. Гарантія надається принципалу для подальшої передачі бенефіціару (п.п. 1.2., 1.4. договору).

Відповідно до п. 2.2.2 договору гарант зобов'язується у разі порушення принципалом зобов'язання, забезпеченого гарантією, та отримання письмової вимоги бенефіціара не пізніше 2 (другого) банківського дня повідомити про це принципала і передати йому копію вимоги.

Згідно з п. 2.1.6. договору принципал зобов'язується протягом 2 (двох) банківських днів з дня отримання копії вимоги з доданими до неї документами, перерахувати гаранту належну до сплати суму згідно з реквізитами, вказаними гарантом у повідомленні про надходження вимог.

Відповідно до п. 2.2.4. договору гарант зобов'язується у разі невиконання принципалом умов п. 2.1.7. цього договору перерахувати бенефіціару суму вимоги, яка не може перевищувати суму наданої гарантії, якщо вимога і додані до неї документи відповідають умовам гарантії і надані гаранту до закінчення строку дії гарантії, та повідомити принципала в письмовій формі про виконання зобов'язань за гарантією.

Згідно з п. 2.1.7. договору гарантії принципал зобов'язується у разі виконання гарантом зобов'язань за гарантією за рахунок власних коштів, вважається, що відбулося кредитування принципала, і він зобов'язаний сплачувати відсотки за платежів за гарантією в розмірі 28% вічних від сплаченої гарантом та невідшкодованої принципалом суми до моменту повного відшкодування на користь гаранта сум, сплачених останнім за гарантією. Строк дії кредиту - 7 календарних днів. Принципал зобов'язаний повернути гаранту суму кредиту та нараховані відсотки не пізніше наступного дня після закінчення строку дії кредиту.

Пунктом 2.4.2 договору передбачено, що гарант має право на зворотну вимогу до принципала в межах суми, сплаченої ним за гарантією, та відсотками, нарахованими у випадку кредитування згідно з п. 2.1.7. цього договору.

Згідно з п. 4.1. договору гарантії за невиконання або несвоєчасне виконання умов пп. 2.1.1, 2.1.2., 2.1.3, 2.1.7, 2.1.8, 2.1.9 цього договору принципал сплачує гаранту пеню у розмірі 0,1% процентів від суми невиконання або несвоєчасно виконаного зобов'язання за кожен день прострочення.

ПАТ "Шляхово-Будівельне Управління №41" стало переможцем закупівлі №UA-2018-02-23-000894-b "Капітальний ремонт дорожнього покриття проспекту правди на ділянці від вул. Маршала Гречка до вул. Газопровідної у Подільському районі" у зв'язку з чим бенефіціаром прийнято та 29.03.2018 опубліковано на веб-порталі рішення про намір укласти відповідний договір з принципалом.

Згідно з п. 6.1. тендерної документації бенефіціара замовник укладає договір про закупівлю з учасником, якого визнано переможцем торгів, протягом строку дії його пропозиції не пізніше ніж через двадцять днів з дня прийняття рішення про намір укласти договір про закупівлю відповідно до вимог тендерної документації та пропозиції учасника-переможця.

Отже, останнім днем укладення вказаного договору між бенефіціаром та принципалом є 17.04.2018.

Згідно з п. 1 ст. 26 Закону України "Про публічні закупівлі" замовник має право вимагати від учасника-переможця внесення ним не пізніше дати укладення договору про закупівлі забезпечення виконання такого договору, якщо внесення такого забезпечення передбачено тендерною документацією.

Згідно з п. 6.4. розділу 6 тендерної документації щодо проведення процедури відкритих торгів на закупівлю розміщеною бенефіціаром на веб-порталі передбачено, що цією тендерною документацією замовник вимагає від учасника-переможця процедури закупівлі внесення забезпечення виконання договору (договірне забезпечення) у розмірі 5% від вартості договору про закупівлю.

Принципал порушив умови проведення торгів не надав забезпечення виконання договору про закупівлю.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 30 Закону України "Про публічні закупівлі" замовник відхиляє тендерну пропозицію в разі якщо переможець відмовився від підписання договору про закупівлю відповідно до вимог тендерної документації або укладення договору про закупівлю про що свідчить звіт про результати проведення процедури закупівлі розміщений на веб-порталі.

Банк 24.04.2018 отримав від бенефіціара вимогу вих. №01-19/12/1481 від 20.04.2018 про настання гарантійного випадку та сплату бенефіціару повної суми гарантії у розмірі 287000,00 гривень.

Згідно з наданою гарантією гарант безвідклично та безумовно зобов'язався виплатити бенефіціару суму цієї гарантії, що складає 287000,00 грн., в тому числі у випадках не підписання учасником, що став переможцем тортів, договору про закупівлю всупереч вимогам тендерної документації; ненадання переможцем процедури торгів забезпечення виконання договору про закупівлю після оприлюднення наміру укласти договір, якщо надання такого забезпечення передбачено тендерною документацією.

У відповідності до п. 2.2.2. договору гарантії банк направив принципалу повідомлення про отримання вимоги №1782 від 26.04.2018 з проханням: - перерахувати АТ "УКРБУДІНЕСТБАНК" суму в розмірі 287000,00 гривень для забезпечення компенсації суми вимоги згідно договору №BG/UA/03-2-0954 про надання гарантії від 20.03.2018.

Згідно з ч. 1 ст. 563 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов'язання забезпеченого гарантією, гарант зобов'язаний сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії.

Не отримавши від принципала відповіді на повідомлення про отримання вимоги №1782 від 26.04.2018, гарант 04.05.2018, згідно вимоги бенефіціара №01-19/12/1481 від 20.04.2018 року та відповідно до Договору № BG/UA/03-2-0954 про надання гарантії від 20.03.2018 року, сплатив на користь бенефіціара 287000,00 гривень за рахунок власних коштів, що підтверджується платіжним дорученням №30261 від 04 травня 2018 року та випискою по особовим рахункам за 04.05.2018 (а.с.43-44).

Отже, фактично відбулось кредитування відповідача-1 на суму 287000,00 гривень.

Банк 15.05.2018 надіслав принципалу повідомлення (вимогу) про виконання порушених зобов'язань №1904 з розрахунком заборгованості за Договором гарантії станом на 14.05.2018 та вимогою погасити прострочену заборгованість.

Відповідачем-1 частково погашено заборгованість за договором гарантії у зальній сумі 50 000,00 грн., з яких: 45 982,00 грн. - часткова сплата кредитної заборгованості згідно до умов договору гарантії (меморіальний ордер №167436 від 22.05.2018); 4 018,00 грн. - сплата відсотків згідно умов договору гарантії (меморіальний ордер №167454 від 22.05.2018).

Решта заборгованості за Договором гарантії принципалом не була оплачена, що і стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення прав та обов'язків, є, зокрема, договори та інші правочини.

Стаття 560 Цивільного кодексу України визначає, що за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов'язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Частиною 1 статті 200 Господарського кодексу України визначено, що гарантія є специфічним засобом забезпечення виконання господарських зобов'язань шляхом письмового підтвердження (гарантійного листа) банком, іншою кредитною установою, страховою організацією (банківська гарантія) про задоволення вимог управненої сторони у розмірі повної грошової суми, зазначеної у письмовому підтвердженні, якщо третя особа (зобов'язана сторона) не виконає вказане у ньому певне зобов'язання, або настануть інші умови, передбачені у відповідному підтвердженні.

Зобов'язання за банківською гарантією виконується лише на письмову вимогу управненої сторони (ч. 2 ст. 200 Господарського кодексу України).

Гарант має право висунути управненій стороні лише ті претензії, висунення яких допускається гарантійним листом. Зобов'язана сторона не має права висунути гаранту заперечення, які вона могла б висунути управненій стороні, якщо її договір з гарантом не містить зобов'язання гаранта внести до гарантійного листа застереження щодо висунення таких заперечень (ч. 3 ст. 200 Господарського кодексу України).

Частиною 1 статті 563 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого гарантією, гарант зобов'язаний сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії.

Згідно із ч. 2 ст. 563 Цивільного кодексу України вимога кредитора до гаранта про сплату грошової суми відповідно до виданої ним гарантії пред'являється у письмовій формі. До вимоги додаються документи, вказані в гарантії. У вимозі до гаранта або у доданих до неї документах кредитор повинен вказати, у чому полягає порушення боржником основного зобов'язання, забезпеченого гарантією.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з п. 2.1.6. договору принципал зобов'язується протягом 2 (двох) банківських днів з дня отримання копії вимоги з доданими до неї документами, перерахувати гаранту належну до сплати суму згідно з реквізитами, вказаними гарантом у повідомленні про надходження вимог.

Таким чином, у відповідача - 1 виникло зобов'язання протягом двох банківських днів з дня отримання копії вимоги перерахувати Гаранту належну до сплати суму згідно з реквізитами, вказаними Гарантом у повідомленні про надходження вимоги.

Банк направив принципалу повідомлення про отримання вимоги №1782 від 26.04.2018 з проханням: - перерахувати АТ "УКРБУДІНЕСТБАНК" суму в розмірі 287000,00 гривень для забезпечення компенсації суми вимоги згідно договору №BG/UA/03-2-0954 про надання гарантії від 20.03.2018.

Направлення вказаного повідомлення підтверджується фіскальним чеком (а.с.69).

Як вже було вказано, відповідачем-1 частково погашено заборгованість за договором гарантії у зальній сумі 50 000,00 грн., з яких: 45 982,00 грн. - часткова сплата кредитної заборгованості згідно до умов договору гарантії (меморіальний ордер №167436 від 22.05.2018); 4 018,00 грн. - сплата відсотків згідно умов договору гарантії (меморіальний ордер №167454 від 22.05.2018).

Решта заборгованості за Договором гарантії принципалом не була оплачена.

Враховуючи вищевикладене, на момент звернення позивача з даним позовом до суду строк виконання відповідачем - 1 зобов'язання з оплати суми гарантії настав, проте воно в повному обсязі виконано не було.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог даного Кодексу і інших актів законодавства. Аналогічна за змістом норма міститься у п.1 ст. 193 Господарського кодексу України.

Враховуючи те, що факт порушення відповідачем своїх договірних зобов'язань в частині своєчасної та повної оплати суми гарантійного платежу підтверджений матеріалами справи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача -1 суми заборгованості за гарантією в розмірі 241 018,00 грн. обґрунтовано задоволені судом першої інстанції.

Також, колегія суддів погоджується із висновком місцевого господарського суду про обґрунтованість, здійсненого банком, розподілу перерахованих відповідачем-1 сум.

Згідно ст. 534 Цивільного кодексу України у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов'язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором:

- у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов'язані з одержанням виконання;

- у другу чергу сплачуються проценти і неустойка,

- у третю чергу сплачується основна сума боргу.

Отже, заборгованість за договором гарантії у сумі 50 000,00 грн. було обґрунтовано розподілено наступним чином: 4018,00 грн. - сплата відсотків згідно умов договору гарантії (за період з 04.05.2018 по 22.05.2018); 45982,00 грн. - часткова сплата кредитної заборгованості згідно умов договору гарантії.

Позивачем, окрім суми основної заборгованості також було заявлено до стягнення пеню у розмірі 11580,53 грн., нараховану за період з 04.05.2018 (дата сплати гарантії) до 19.06.2018.

Положеннями ст. 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

За умовами п. 4.1. Договору гарантії за невиконання або несвоєчасне виконання умов пп. 2.1.1, 2.1.2, 2.1.3, 2.1.7, 2.1.8, 2.1.9 договору гарантії принципал сплачує гаранту пеню у розмірі 0,1% процентів від суми невиконаного або несвоєчасно виконаного зобов'язання за кожний день прострочення.

Згідно з п. 2.1.7. договору гарантії принципал зобов'язується у разі виконання гарантом зобов'язань за гарантією за рахунок власних коштів, вважається, що відбулося кредитування принципала, і він зобов'язаний сплачувати відсотки за платежів за гарантією в розмірі 28% вічних від сплаченої гарантом та невідшкодованої принципалом суми до моменту повного відшкодування на користь гаранта сум, сплачених останнім за гарантією. Строк дії кредиту - 7 календарних днів. Принципал зобов'язаний повернути гаранту суму кредиту та нараховані відсотки не пізніше наступного дня після закінчення строку дії кредиту.

Отже, враховуючи умови п. 2.1.7., якими передбачено, що відповідач-1 зобов'язується повернути позивачу суму кредиту та нараховані відсотки не пізніше наступного дня після закінчення строку дії кредиту, який, в свою чергу, триває 7 днів, судом першої інстанції вірно встановлено, що прострочення виконання зобов'язання, взятого відповідачем-1 щодо повернення суму кредиту та нарахованих відсотків, почалось з 12.05.2018.

Таким чином, позивачем невірно було визначено початкову дату нарахування пені.

Враховуючи обґрунтований перерахунок суду першої інстанції, вірний розмір пені, нарахованої за період з 12.05.2018 по 19.06.2018, становить 9227,05 грн.

В частині стягнення вказаних сум заборгованості за простроченим кредитом у розмірі 241 018,00 грн. та пені у розмірі 9227,05 грн. рішення суду першої інстанції не оскаржується.

Відповідач - 1 оскаржує рішення місцевого господарського суду в частині стягнення 28 % річних та у поданій апеляційній скарзі, не погоджується із періодом нарахування, заявлених до стягнення 28%, оскільки вважає, що зазначені відсотки можливо нараховувати лише до дати повернення кредиту, тобто протягом семи днів.

Обґрунтовуючи вказані доводи скаржник посилається на постанову Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №444/9519/12.

Колегія суддів не погоджується із зазначеними твердженнями скаржника та вважає відсутніми підстави для зміни чи скасування оскаржуваного рішення в наведеній частині, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сторони договору можуть зменшити або збільшити передбачений законом розмір процентів річних.

Якщо укладеним сторонами договором передбачено збільшення розміру процентів у зв'язку з простроченням сплати боргу, розмір ставки, на яку збільшено проценти, слід вважати іншим розміром процентів (п.4.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань").

У даному випадку сторонами було передбачено у договорі інший розмір процентів, аніж визначений Законом.

Так, у п. 2.1.7. Договору сторони домовились, що у разі виконання Гарантом зобов'язання за Гарантією за рахунок власних коштів, вважається, що відбулося кредитування Принципала, і він зобов'язаний сплачувати відсотки за платіж за Гарантією в розмірі 28 % річних від сплаченої Гарантом та невідшкодованої Принципалом суми до моменту повного відшкодування на користь Гаранта сум, сплачених останнім за Гарантією. Строк дії кредиту - 7 календарних днів. Принципал зобов'язується повернути гаранту суму кредиту та нараховані відсотки не пізніше наступного дня після закінчення строку дії кредиту.

При цьому, вказаним пунктом передбачено обов'язок сплати вказаних процентів до моменту повного відшкодування на користь Гаранта сум, сплачених останнім за Гарантією.

Таким чином, сторони в укладеному договорів погодили нарахування 28 % річних не лише протягом 7 днів строку дії кредиту, а ї після його спливу, тобто протягом всього часу користування кредитними коштами до моменту їх повного відшкодування.

Слід зазначити, що строк дії кредиту - 7 календарних днів це строк виконання зобов'язання, після спливу якого принципал (відповідач-1) зобов'язаний повернути гаранту (позивач) суму кредиту та нараховані відсотки.

Вказаний строк у 7 календарних днів не обмежує нарахування відсотків за користування кредитом, які відповідач повинен сплачувати до моменту повного відшкодування на користь гаранта сум, сплачених останнім за гарантією як визначено п. 2.1.7 договору гарантії.

При цьому, колегією суддів враховується правова позиція Верховного Суду України, викладена у постановах від 07.09.2016 у справі №6-1412цс16 та від 08.08.2017 у справі №6-2322цс16, згідно якої у разі не встановлення договором розміру процентів після сливу строку його дії, такий розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ.

Як вже було вказано, сторонами у договорі встановлено розмір відсотків та їх відшкодування до моменту повного виконання зобов'язання, тобто і після спливу строку його дії (по закінченню семи календарних днів, на які видавався кредит).

Правова позиція Великої Палати Верховного Суду, на яку посилається апелянт, що наведена у постанові від 28.03.2018 у справі №444/9519/12, не може бути застосована до даних правовідносин, оскільки у даному випадку сторонами у договорі гарантії було погоджено нарахування 28 % річних до моменту повного відшкодування на користь Гаранта сум, сплачених останнім за Гарантією, а не лише протягом строку дії кредиту.

З огляду на викладене, колегією суддів відхиляються за необґрунтованістю доводи скаржника про те, що зазначені відсотки можливо нараховувати лише до дати повернення кредиту, тобто протягом семи днів.

Таким чином, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про часткове задоволення вимоги позивача про стягнення 28 % річних, нарахованих за період з 23.05.2018 по 19.06.2018, в сумі 5176,93 грн., а тому відповідно підстави для задоволення вимог апеляційної скарги відсутні.

Також, місцевим господарським судом було задоволено вимоги позивача пред'явлені до поручителя - ОСОБА_3, виходячи з наступних підстав.

У забезпечення належного виконання зобов'язання за договором №BG/UA/03-2-0954 про надання гарантії від 20.03.2018, між ПАТ "Український Будівельно-Інвестиційний Банк" (гарант) та ОСОБА_3 (поручитель) укладено договір поруки №BG/UA/03-2-0954/P1 від 20.03.2018.

Відповідно до цього договору поручитель зобов'язується солідарно з принципалом відповідати перед гарантом за виконання принципалом всіх його зобов'язань за договором гарантії.

Сторони договору визначають, що у випадку невиконання принципалом взятих на себе зобов'язань за договором гарантії, у разі настання гарантійного випадку поручитель несе солідарну відповідальність перед гарантом у тому ж обсязі, що і принципал, включаючи сплату основного боргу за договором гарантії, нарахованих відсотків за користування наданих гарантом коштів та неустойки, передбачених основним зобов'язанням. У разі невиконання принципалом зобов'язань за договором гарантії у встановлені ним строки, поручитель зобов'язується оплатити заборгованість принципала в десятиденний строк з дати пред'явлення гарантом вимоги. Датою пред'явлення гарантом вимоги про оплату заборгованості принципала є день вручення гарантом вимоги поручителю на руки. До вимоги гаранта додається розрахунок суми заборгованості із зазначенням термінів оплати (п.п. 2.1., 2.2. договору).

З огляду на солідарний обов'язок перед кредитором боржника за основним зобов'язанням і поручителя, кредитор має право вибору звернення з вимого до них разом чи до будь-якого з них окремо.

У даній позовній заяві позивачем заявлено однакові до кожного з відповідачів вимоги щодо стягнення заборгованості за одним договором солідарно з боржника та поручителя.

Право особи заявити однорідні позовні вимоги до кількох відповідачів передбачена у процесуальному законі незалежно від того чи, існує мін цими відповідачами солідарне зобов'язання.

Позовні вимоги у цій справі є однорідними та нерозривно пов'язаними з обов'язком належного виконання основного зобов'язання за кредитним договором, а тому ефективний судовий захист прав та інтересів позивача буде можливим за умови розгляду цього спору в межах однієї справи одним судом.

Аналогічна правова позиції викладена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 25.04.2018 у справі № 638/13998/14-ц.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 ГПК України в редакції Закону України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від З жовтня 2017 року № 2147-УІІІ господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають, зокрема, при виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов'язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Тобто, з дати набрання чинності ГПК України в редакції Закону України № 2147-УІІІ господарські суди мають юрисдикцію, зокрема, щодо розгляду спорів стосовно правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов'язання, якщо сторонами цього основного зобов'язання є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці. У цьому випадку суб'єктний склад сторін правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов'язання, не має значення для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду відповідної справи.

Відтак, з 15 грудня 2017 року у випадку об'єднання позовних вимог щодо виконання кредитного договору з вимогами щодо виконання договорів поруки, укладених для забезпечення основного зобов'язання, спір має розглядатися за правилами господарського чи цивільного судочинства залежно від сторін основного зобов'язання.

Аналогічна правова позиції викладена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 13.03.2018 по справі № 415/2542/15-ц.

З огляду на вищезазначене, даний спір має розглядатися за правилами господарського судочинства, оскільки сторонами основного зобов'язання є юридичні особи.

На виконання умов договору, 15.05.2018 позивач надіслав (що підтверджується фіскальним чеком, а.с.69) поручителю та принципалу повідомлення (вимогу) про виконання порушених зобов'язань.

Вимога позивача залишилась без виконання поручителем (відповідач-2).

Частиною 1 статті 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, порукою і заставою.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Відповідно до ч.1, 2 ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Договір №BG/UA/03-2-0954/P1 від 20.03.2018 відноситься до договорів поруки, як виду забезпечення виконання зобов'язання, і правовідносини сторін, що виникають під час виконання цього договору, регулюються загальними нормами цивільного законодавства.

Забезпечувальна функція поруки полягає в тому, що поручитель несе перед кредитором солідарну відповідальність з боржником за основним зобов'язанням.

З огляду на викладене, місцевим господарським судом були задоволені вимоги позивача, пред'явлені до поручителя (відповідач - 2).

У вказаній частині рішення суду першої інстанції не оскаржується жодною із сторін.

З урахуванням того, що суд апеляційної інстанції переглядає справу та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також з огляду на те, що підстави для зміни чи скасування оскаржуваного рішення в частині задоволення вимоги про стягнення 28 % річних, відсутні, колегія суддів дійшла висновку про залишення вказаного судового рішення без змін.

Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на відповідача - 1 (апелянта).

Крім цього, апелянту підлягає поверненню зайво сплачений при поданні апеляційної скарги судовий збір у розмірі 5 683 грн. 48 коп.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України "Про судовий збір".

Статтею 4 Закону України "Про судовий збір" (у редакції, яка діє на дату звернення з апеляційною скаргою), встановлені ставки судового збору в таких розмірах:

- за подання до господарського суду апеляційної скарги на рішення суду 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

При цьому, якщо скаргу (заяву) подано про перегляд судового рішення в частині позовних вимог (сум, що підлягають стягненню за судовим рішенням), судовий збір за подання скарги (заяви) вираховується та сплачується лише щодо перегляду судового рішення в частині таких позовних вимог (оспорюваних сум) (ч. 4 ст. 6 вказаного Закону).

У даному випадку, апелянт оскаржує судове рішення лише в частині та просить прийняти нове, яким відмовити у стягненні 28% річних в сумі 5 248,84 грн.

Отже, відповідно судовий збір за подання апеляційної скарги вираховується та сплачується лише щодо перегляду судового рішення в частині вказаної суми.

Враховуючи наведене, обґрунтованим розміром судового збору за подання даної апеляційної скарги є 118,10 грн. (5 248,84 грн.: 100 х 1,5) х 150%).

В свою чергу, при поданні даної апеляційної скарги апелянтом було сплачено судовий збір в сумі 5 801, 58 грн., тобто у більшому розмірі, що підтверджується платіжним дорученням від 25.10.2018 №377.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду у разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Апелянтом було подано до апеляційного суду відповідне клопотання.

Враховуючи сплату скаржником за подання апеляційної скарги судового збору у більшому розмірі, ніж встановлено законом, зайва сплачена сума у розмірі 5 683 грн. 48 коп. підлягає поверненню публічному акціонерному товариству "Шляхово - будівельне управління №41".

Керуючись ст.ст. 240, 269, 275, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Шляхово - будівельне управління №41" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Київської області від 28.08.2018 у справі № 911/1366/18 - без змін.

2. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на її заявника - першого відповідача у справі.

3. Повернути публічному акціонерному товариству "Шляхово - будівельне управління №41" (08132, Київська обл., Києво-Святошинський район, місто Вишневе, вул. Київська, будинок 31, код 05416886) з Державного бюджету України 5 683 грн. 48 коп. судового збору зайво сплаченого при поданні апеляційної скарги згідно платіжного доручення від 25.10.2018 №377. Підставою повернення судового збору є дана постанова підписана судом та скріплена печаткою суду.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено: 18.02.2019 року.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді М.А. Дідиченко

А.О. Мальченко