ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" лютого 2019 р. Справа№ 910/17261/16

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Смірнової Л.Г.

Дідиченко М.А.

при секретарі судового засідання Мовчан А.Б.,

за участю представників:

від позивача - Винокуров О.В., адвокат, довіреність №ГН-83/2019 від 02.01.2019 та Келембет М.В., адвокат довіреність №ГН-148/2019 від 18.02.2019;

від відповідача - Мірвода А.М., адвокат, довіреність №10 від 25.05.2018;

від Savitar Group LTD - Мірвода А.М., адвокат, довіреність №б/н від 25.10.2018,

розглянувши апеляційні скарги товариства з обмеженою відповідальністю «Савітар Груп» та Savitar Group LTD на рішення Господарського суду міста Києва від 22.10.2018 у справі №910/17261/16 (суддя Головіна К.І., повний текст складено - 09.11.2018) за позовом приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Вусо» до товариства з обмеженою відповідальністю «Савітар Груп» про розірвання договору та стягнення 2 051 547,88 грн.

ВСТАНОВИВ наступне.

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Вусо» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю «Савітар Груп» про розірвання договору 65-К асистанських послуг №SGU-VUSO-06/11/14 від 11.11.2014 та стягнення грошових коштів у сумі 2 051 547,88 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на істотне порушення відповідачем взятих на себе зобов'язань за договором 65-К асистанських послуг №SGU-VUSO-06/11/14 від 11.11.2014 в частині належного надання обумовлених сторонами послуг з організації сервісного та медичного обслуговування застрахованих осіб при настанні страхових випадків на території України та за кордоном. Позивач зазначив, що відповідач безпідставно відмовився від надання асистанських послуг за вказаним договором, а також неналежним чином надав послуги за актами врегульованих збитків №4/3в, №3в 5/7, №3в 6/7, №3в7в, №3в 8/4, №3в 9/6, тому договір має бути розірваний, а невикористана частина попередньої оплати у розмірі 2 021 547,88 грн. та сума сплаченого ротаційного фонду у розмірі 30 000,00 грн. мають бути повернуті позивачу.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.10.2018 у справі №910/17261/16 позовні вимоги приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Вусо» до товариства з обмеженою відповідальністю «Савітар Груп» про розірвання договору та стягнення 2 051 547, 88 грн. задоволено. Розірвано договір 65-К асистанських послуг №SGU-VUSO-06/11/14 від 11.11.2014, укладений між приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Вусо» та товариством з обмеженою відповідальністю «Савітар Груп», зі змінами внесеними додатковими угодами №1 від 11.03.2015, №2 від 01.10.2015, №3 від 01.10.2015 та стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю «Савітар Груп» на користь приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Вусо» попередню оплату у сумі 2 021 547,88 грн., суму ротаційного фонду у сумі 30 000,00 грн., судовий збір у розмірі 32 151,22 грн.

Судом першої інстанції було встановлено, що безпідставна відмова відповідача від виконання обов'язків агента є істотним порушенням договору 65-К асистанських послуг №SGU-VUSO-06/11/14 від 11.11.2014, відтак вимога позивача про розірвання вказаного договору є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Крім того, зважаючи на те, що договір є розірваним, стягненню на користь позивача підлягає невикористана відповідачем сума попередньої оплати та сума ротаційного фонду.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач та Savitar Group LTD звернулися до Північного апеляційного господарського суду з апеляційними скаргами, в яких просять скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Так, апелянт - відповідач у справі зазначає, що підстави для розірвання договору відсутні, оскільки ним умови договору не порушувались. За твердженнями апелянта, сплачена позивачем сума у розмірі 3 841 758,25 грн. була направлена відповідачем підрядникам за кордон та використана на здійснення медичного забезпечення застрахованих у ПрАТ «СК «Вусо» осіб. При цьому, скаржник зауважує, що жодної попередньої оплати умовами договору не передбачено. Відтак, на його думку, заявлені позовні вимоги є безпідставними.

Обґрунтовуючи вимоги своєї апеляційної скарги, Savitar Group LTD посилається на те, що оскаржуваним рішенням вирішено питання про його права та обов'язки, оскільки він є підрядником товариства з обмеженою відповідальністю «Савітар Груп» та безпосередньо брав участь в організації надання медичних послуг застрахованим особам приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Вусо». За твердженнями Savitar Group LTD, відповідач виконав усі зобов'язання перед позивачем і перерахував отримані кошти, у зв'язку з попереднім врегулюванням конкретних страхових випадків, що сталися із застрахованими особами позивача, на рахунок Savitar Group LTD з подальшим направленням грошових коштів кінцевим підрядникам (медичним закладам). У зв'язку з наведеним, Savitar Group LTD вважає, що відповідач належним чином виконував умови договору 65-К асистанських послуг №SGU-VUSO-06/11/14 від 11.11.2014 та жодної заборгованості перед позивачем не має.

У судовому засіданні представник апелянтів - відповідача у справі та Savitar Group LTD підтримав вимоги за поданими ними апеляційними скаргами.

Представники позивача у справі проти апеляційних скарг заперечили та просили залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційні скарги - без задоволення.

Разом з тим, від позивача до суду надійшло клопотання про закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою Savitar Group LTD, посилаючись на те, що останнім подано апеляційну скаргу без зазначення наявності порушення оскаржуваним рішенням конкретного суб'єктивного матеріального права Savitar Group LTD та наявності підстав для його правового захисту, що є порушенням ст. 254 ГПК України, оскільки право подання апеляційної скарги особою, яка не брала участь у розгляді справи в суді першої інстанції, існує лише в тому випадку, коли буде доведено існування самого порушення суб'єктивного права; проте мотивувальна та резолютивна частини оскаржуваного рішення не містять жодних висновків про права та обов'язки апелянта - Savitar Group LTD.

Дослідивши обставини заявленого клопотання, колегія суддів вважає його обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Стаття 129 Конституції України визначає серед основних засад судочинства, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Отже, реалізація конституційного права на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення ставиться в залежність від положень процесуального закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (ч. 2 ст. 4 ГПК України).

Отже, частина 2 статті 4 ГПК України містить перелік суб'єктів, право на звернення яких до господарського суду є обмеженим. Це означає, що право на звернення до господарського суду повинно бути прямо передбачене законодавчими актами України.

Визначаючи коло суб'єктів, які вправі оскаржити в апеляційному порядку рішення місцевого господарського суду, у випадку наявності підстав для цього, законодавство передбачає попередню участь апелянта у справі з певним процесуальним статусом, за винятком випадків, коли рішення стосується прав та обов'язків скаржника, який не брав участь у справі.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов'язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (ч. 1 ст. 17 ГПК України).

Згідно ч. 1 ст. 254 ГПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

Тобто, частиною першою статті 254 Господарського процесуального кодексу України визначено право особи подати апеляційну скаргу на рішення, яким розглянуто і вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких є скаржник, або містяться судження про права, інтереси та (або) обов'язки такої особи у відповідних правовідносинах, виходячи з предмету та підстав позову. Якщо скаржник зазначає лише про те, що рішення може вплинути на його права та/або інтереси, та/або обов'язки, або зазначає (констатує) лише, що рішенням вирішено про його права та/або обов'язки чи інтереси, то такі посилання, виходячи з вищенаведеного, не можуть бути достатньою та належною підставою для відкриття апеляційного провадження.

Особа, яка звертається з апеляційною скаргою в порядку статей 254, 272 Господарського процесуального кодексу України, повинна довести, що оскаржуване судове рішення прийнято про її права, інтереси та (або) обов'язки і такий зв'язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним, що означає, що скаржник в апеляційній скарзі має чітко зазначити в якій частині оскаржуваного ним судового рішення (в мотивувальній та/або резолютивній) прямо вказано про його права, інтереси та (або) обов'язки, та про які саме.

Слід враховувати, що рішення є таким, що прийняте про права, інтереси та (або) обов'язки особи, яка не була залучена до участі у справі, лише тоді, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права, інтереси та (або) обов'язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права, інтереси та (або) обов'язки такої особи.

Будь-який інший правовий зв'язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.

Якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав, вирішення судом питання про її права, інтереси та (або) обов'язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, інтереси та (або) обов'язки такої особи не вирішувалося, то апеляційний господарський суд своєю ухвалою закриває апеляційне провадження на підставі пункту 3 частини першої статті 264 Господарського процесуального кодексу України, оскільки у такому випадку не існує правового зв'язку між скаржником і сторонами у справі, в зв'язку з чим відсутній суб'єкт апеляційного оскарження.

Відповідна правова позиція викладена в ухвалі Верховного Суду від 24.10.2018 у справі №922/307/17.

Як встановлено колегією суддів, предметом позову у даній справі є вимоги про розірвання договору 65-К асистанських послуг №SGU-VUSO-06/11/14 від 11.11.2014 та стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю «Савітар Груп» грошових коштів у сумі 2 051 547,88 грн., з яких - невикористана частина попередньої оплати у розмірі 2 021 547,88 грн. та сума сплаченого ротаційного фонду у розмірі 30 000,00 грн.

Так, спір у справі виник у зв'язку з істотним порушенням відповідачем взятих на себе зобов'язань за договором 65-К асистанських послуг №SGU-VUSO-06/11/14 від 11.11.2014 в частині належного надання обумовлених сторонами послуг з організації сервісного та медичного обслуговування застрахованих осіб при настанні страхових випадків на території України та за кордоном, що полягає в безпідставній відмові відповідача від надання асистанських послуг за вказаним договором, а також в неналежному наданні послуг за актами врегульованих збитків №4/3в, №3в 5/7, №3в 6/7, №3в7в, №3в 8/4, №3в 9/6.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного рішення, скаржник - Savitar Group Ltd не був учасником судового процесу під час розгляду даної справи в суді першої інстанції. При цьому місцевим господарським судом при винесенні рішення не вирішувалось питання щодо прав та обов'язків вказаної особи.

Посилання апелянта Savitar Group Ltd на постанову Верховного Суду у справі №910/9394/17 від 14.08.2018, в якій встановлено, що Savitar Group LTD є належним підрядником товариства з обмеженою відповідальністю «Савітар Груп», колегія суддів відхиляє, з огляду на те, що зазначене не надає вибраному агентом підряднику статусу сторони договору про асистентські послуги та відповідно не може свідчити про вирішення судом питань щодо прав та обов'язків Savitar Group LTD.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 264 ГПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, інтереси та (або) обов'язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, інтереси та (або) обов'язки такої особи не вирішувалося.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про задоволення клопотання позивача, з огляду на наявність правових підстав для закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою Savitar Group LTD на рішення Господарського суду міста Києва від 22.10.2018 у справі №910/17261/16.

Крім цього, при зверненні з апеляційною скаргою, товариством з обмеженою відповідальністю «Савітар Груп» було заявлено клопотання про долучення до матеріалів справи копії листа від Savitar Group LTD від 09.11.2018; копій фінансових підтверджень перерахування коштів, що надійшли від ПрАТ «СК «Вусо» та були направлені на закупівлю валюти та оплату послуг медичних установ та копії листа №79 від 26.02.2016. Разом з тим, Savitar Group LTD було подано клопотання про долучення до матеріалів справи рахунків (інвойсів) медичних установ, довідок медичних установ про отримання коштів, актів виконаних робіт між ТОВ «Савітар Груп» та Savitar Group LTD та листів підтвердження про отримання коштів Savitar Group LTD від ТОВ «Савітар Груп».

Також, згодом від відповідача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи копії листа від 26.11.2018.

При цьому, апелянти просили визнати поважними причини неподання вказаних документів та поновити строк для їх подання.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Приписами ч. 3 ст. 269 ГПК України передбачено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Зі змісту положень ч.ч. 3, 4 п. 9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України» №7 від 17.05.2011 вбачається, що у вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з'ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об'єктивно оцінити поважність цих причин. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття. До згаданих підстав належить, зокрема, необґрунтоване відхилення судом першої інстанції клопотань сторін про витребування господарським судом доказів.

Колегія суддів зазначає, що відповідачем не надано доказів неможливості подання таких документів до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього, а також доказів, що відповідач звертався з таким клопотанням до суду першої інстанції.

Переважна більшість доказів, які відповідач просить долучити до матеріалів справи, датовані до 22.10.2018 (дати прийняття оскаржуваного рішення) і у відповідача була об'єктивна можливість подати їх до закінчення підготовчого засідання в суді першої інстанції.

Щодо копій листів від 09.11.2018 та 26.11.2018, слід зазначити наступне.

Вказані листи датовані після винесення оскаржуваного рішення від 22.10.2018.

Норма статті 269 ГПК України пов'язує можливість прийняття такого доказу в разі його існування на момент розгляду справи в суді першої інстанції.

Отже, оскільки лист датований вже після прийняття оскаржуваного рішення, то в силу положень ст. 269 ГПК України апеляційним судом не може бути надано вказаному документу відповідної оцінки, з огляду на те, що перегляд рішення здійснюється за обставин, що існували на момент його прийняття.

Прийняття судом апеляційної інстанції додаткових документів на стадії апеляційного провадження за відсутності визначених ст. 269 ГПК України підстав для їх прийняття, тобто без наявності належних доказів неможливості їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від заявника, фактично порушує принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

З огляду на викладене, подані ТОВ «Савітар Груп» документи, як додаткові докази у справі, колегією суддів не приймаються.

Крім того, суд не приймає в якості доказів документи подані Savitar Group LTD, оскільки провадження за його апеляційною скаргою закрито, а також, що такі документи стосуються виключно договірних відносин, що склалися між ТОВ «Савітар Груп» та Savitar Group LTD - особою, яка не є стороною спірного у даній справі договору 65-К асистанських послуг №SGU-VUSO-06/11/14 від 11.11.2014.

Щодо перегляду рішення Господарського суду міста Києва від 22.10.2018 в апеляційному порядку за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Савітар Груп», колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у Главі 1 Розділу ІV.

Частинами 1 та 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Між приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Вусо» (страховик) та товариством з обмеженою відповідальністю «Савітар Груп» (агент) 11.11.2014 було укладено договір 65-К про надання асистанських послуг №SGU-VUSO-06/11/14, за умовами якого страховик (позивач) доручає, а агент (відповідач) приймає на себе зобов'язання по наданню послуг з організації сервісного та медичного обслуговування при настанні страхових випадків на території України та за кордоном за договорами укладеними між страхувальниками та страховиком відповідно до законодавства України та Закону України «Про страхування», в яких визначено перелік послуг та умов, які отримує застрахована особа в межах та у термін дії договору згідно відповідних Правил. Страховик, зі свого боку, зобов'язався проводити оплату сервісної винагороди агента у відповідності до умов цього договору (п. 5.1.2 договору).

У подальшому до вказаного договору сторони внесли зміни додатковими угодами №1 від 11.03.2015, №2 від 01.10.2015, №3 від 01.10.2015.

За змістом вказаного договору 65-К про надання асистанських послуг №SGU-VUSO-06/11/14, послуги агента включають формування, обслуговування та зберігання протягом 1 (одного) року реєстру звернень застрахованих осіб, ведення документації, організацію та контроль обміну інформацією, надання послуг цілодобової, диспетчерської служби згідно умов договору та програми страхування (п. 1.1 договору). Так, у розділі 3 договору сторони визначили перелік послуг, які агент зобов'язаний надавати застрахованій особі страховика впродовж застрахованої поїздки, до яких відноситься: 1) медична підтримка (п. 3.1); 2) сприяння впродовж поїздок (п. 3.2); 3) залучення і оплата послуг третіх осіб (з метою реалізації вищевказаних зобов'язань) (п. 3.3); 4) фіксація телефонних розмов (п. 3.4).

Згідно п. 6.1 розділу 6 договору (у редакції додаткової угоди №1 від 11.03.2015) агент щодекадно надає страховику звіт запланованих збитків по випадках, що мають ознаки страхових.

На підставі вказаного звіту формуються: - рахунок на відшкодування витрат, що пов'язані з оплатою послуг підрядників або кореспондентів; - рахунок на оплату сервісної винагороди агента; - акт прийому передачі послуг (п. 6.2 розділу 6 договору №1).

Відповідно до п. 6.1 розділу 6 договору (у редакції додаткової угоди №3 від 01.10.2015) за виконання агентом своїх обов'язків, згідно з цим правочином, страховик виплачує агенту винагороду за кожний врегульований агентом страховий випадок (СВ), у розмірах, вказаних у додатку 1 до договору.

Згідно п. 6.3.1 розділу 6 договору (у редакції додаткової угоди №3 від 01.10.2015) до 5 числа місяця, наступного за звітним місяцем, агент складає акт виконаних робіт за формою, вказаною у додатку 2 до договору, і направляє його страховику електронною поштою (для погодження і підписання), разом із рахунком на оплату винагороди агента. Сума винагороди агента визначається на підставі додатку 1 до цього договору, у гривнях за офіційним курсом НБУ на дату направлення страховику вказаного рахунку.

Відповідно до п. 6.5.2 розділу 6 договору (у редакції додаткової угоди №3 від 01.10.2015) протягом п'яти робочих днів з дати отримання страховиком акта заявлених збитків, страховик зобов'язується погодити та підписати цей документ, а також, на свій розсуд, протягом того ж строку, перерахувати агенту попередню оплату вартості послуг у розмірі до 100% загальної суми, зазначеної в акті.

При отриманні суми попередньої оплати агент зобов'язаний протягом до семи робочих днів, не враховуючи день надходження коштів, направити всю отриману суму на придбання іноземної валюти з її подальшим резервуванням для цілей оплати послуг, наданих підрядниками і кореспондентам застрахованим особам, з урахуванням діючого законодавства України та нормативних документів НБУ й інших державних органів, на момент здійснення таких операцій (п. 6.5.3 розділу 6 договору у редакції додаткової угоди №3).

По мірі отримання агентом від підрядників і кореспондентів повних пакетів документів, пов'язаних з остаточними розрахунками за конкретними страховими випадками, агент вносить відповідні відомості до актів врегульованих збитків (виконаних робіт), які складаються за формою, вказаною у додатку 4 до договору, і направляються страховику у строки, визначені в пункті 6.5.1 даного правочину, разом з актами заявлених збитків (п. 6.6.1 розділу 6 договору у редакції додаткової угоди №3 від 01.10.2015)

До актів врегульованих збитків (виконаних робіт) у складі повних пакетів, агент додає рахунки на сплату вартості фактично наданих послуг, за вирахуванням сум, визначених у розрізі конкретних застрахованих осіб в акті заявлених збитків і фактично сплачених страховиком згідно пункту 6.5 договору (п. 6.6.2. розділу 6 договору у редакції додаткової угоди №3 від 01.10.2015). Акт врегульованих збитків (виконаних робіт) погоджується і підписується страховиком протягом п'яти робочих днів з дати отримання цього акту від агента (п. 6.6.3 розділу 6 договору).

Обов'язки страховика щодо сплати грошових сум згідно цього правочину вважаються виконаними з моменту зарахування відповідних грошових коштів на рахунок агента. До рахунків агента, що виставляються страховикові згідно з актами заявлених збитків та актами врегульованих збитків (виконаних робіт), на обґрунтовану вимогу агента можуть включатись (за умови документального підтвердження) суми витрат на пересилання рахунків від підрядника (кореспондента) агенту (п.п. 6.7, 6.8 розділу 6 договору у редакції додаткової угоди №3 від 01.10.2015).

Згідно п. 6.1 розділу 6 договору страховик перераховує на рахунок агента грошові кошти у розмірі 30 000,00 грн. у вигляді ротаційного фонду для забезпечення своїх зобов'язань, які витікають з цього договору протягом 10 банківських днів з дати відправлення листа страховика щодо передачі агенту на обслуговування договорів страхування.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, відповідно до умов вказаного договору у період з квітня по жовтень 2015 позивач, як замовник асистанських послуг, перерахував на користь відповідача попередню оплату у сумі 3 841 758,25 грн. у якості вартості послуг, які будуть надані агентом у подальшому. Дана обставина підтверджується рахунками на оплату ТОВ «Савітар Груп», актами заявлених збитків (наданих послуг), підписаних обома сторонами, а також платіжними дорученнями, наявними у матеріалах справи.

Крім того, позивачем було перераховано відповідачу суму ротаційного фонду у розмірі 30 000,00 грн. на виконання п. 6.1 договору, що підтверджується платіжним дорученням №1419 від 11.05.2015.

Також, у період з квітня 2015 року по жовтень 2015 року ТОВ «Савітар Груп» надало ПрАТ «СК «Вусо» асистанські послуги з організації сервісного та медичного обслуговування застрахованих осіб по страховим випадкам на суму 1 820 210,38 грн., про що свідчать акти (звірених) врегульованих збитків (виконаних робіт) №4/3в на суму 17 811,03 грн., №3в 5/7 на суму 6 4427,56 грн., №3в 6/7 на суму 328 259,13 грн., №3в7в на суму 630 646,61 грн., №3в 8/4 на суму 615 426,25 грн., №3в 9/6 на суму 163 639,80 грн.

Крім того, про вказані обставини свідчить наявний у справі висновок експертно-економічного дослідження №60/06/5-16 від 12.07.2016 щодо обсягів та вартості наданих відповідачем асистанських послуг за договором №SGU-VUSO-06/11/14 від 11.11.2014, виконаного на замовлення позивача судовим експертом Шульгою Л.Д.

Отже, з наведеного слідує, що невикористана відповідачем сума попередньої оплати складає - 2 021 547,88 грн.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем 12.04.2016 було надіслано позивачу лист №134, в якому відповідач повідомив ПрАТ «СК «Вусо» про припинення надання агентом асистанських послуг за договором №SGU-VUSO-06/11/14 від 11.11.2014, починаючи з 13.04.2016, у зв'язку з невиконанням страховиком (позивачем) своїх обов'язків за договором щодо належної оплати послуг ТОВ «Савітар Груп».

У листі №558 від 14.04.2016, ПрАТ «СК «Вусо» вказало на неприпустимість припинення виконання умов договору та односторонньої відмови агентом від надання послуг та просило продовжити договірні відносини. Однак, ТОВ «Савітар Груп» у листі №138 від 14.04.2016 повторно відмовилось виконувати свої зобов'язання за договором та відновити надання асистанських послуг.

За таких обставин, позивач, у зв'язку із припиненням надання послуг ТОВ «Савітар Груп», 26.05.2016 звернувся до ТОВ «Савітар Груп» із листом №3010 про одностороннє розірвання договору та повернення суми попередньої оплати протягом 7 календарних днів з моменту отримання даного листа, вказавши на порушення відповідачем умов договору. Вказаний лист ТОВ «Савітар Груп» отримав 30.05.2016, що підтверджується зворотнім повідомленням про вручення поштового відправлення.

У відповідь на зазначений лист, ТОВ «Савітар Груп» повідомило про неможливість розірвання договору у односторонньому порядку з огляду на те, що особа, яка підписала лист позивача не наділена повноваженнями на розірвання договору №SGU-VUSO-06/11/14 від 11.11.2014, а також зазначило, що сторони не врегулювали фінансові питання за договором та не підписали відповідний акт, передбачений п. 8.5 договору, що є перешкодою для розірвання договору (лист №215 від 01.06.2016).

Вказане стало підставою для звернення ПрАТ «СК «Вусо» з позовом до суду про розірвання договору 65-К асистанських послуг №SGU-VUSO-06/11/14 від 11.11.2014 та стягнення з ТОВ «Савітар Груп» грошових коштів у сумі 2 051 547,88 грн.

Як вже зазначалось, судом першої інстанції позов задоволено повністю.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ст. 903 ЦК України).

Частиною 1 ст. 188 ГК України визначено, що зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором (ч. 2 ст. 188 ГК України).

Договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом (ст. 907 ЦК України).

Відповідно до п. 8.5 договору будь-яка сторона може розірвати цей договір в односторонньому порядку при невиконанні іншою стороною своїх зобов'язань за даною угодою. При достроковому розірванні договору сторона, що розриває договір надсилає іншій стороні за 30 днів письмове повідомлення про розірвання із зазначенням причин розірвання. Сторони зобов'язані врегулювати фінансові зобов'язання на момент розірвання цього договору та підписати відповідний акт.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Невиконання зобов'язання або виконання його з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) є порушенням зобов'язання (ст. 610 ЦК України).

Як вже вище зазначалося, відповідач з 13.04.2016 у односторонньому порядку відмовився від надання послуг за договором асистанських послуг, що підтверджується листами №134 від 12.04.2016 та №138 від 14.04.2016.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

В обґрунтування відмови від договору, ТОВ «Савітар Груп» посилалось на те, що передумовою цьому слугувала неналежна оплата позивачем наданих послуг.

Так, відповідно до п. 5.4.3 договору агент має право припинити надання послуг за договором, у випадку прострочення страховиком оплати будь-яких платежів, передбачених цим договором. Проте, таке припинення може бути проведене через 10 банківських днів після отримання страховиком від агента повідомлення про факт прострочення оплати рахунків, якщо протягом 10 банківських днів з моменту отримання повідомлення, страховик не проведе оплату всіх прострочених рахунків в повному обсязі і не повідомить агента про факт оплати. Відправка повідомлень здійснюється сторонами за допомогою електронної пошти або факсимільного зв'язку.

Проте, як вірно встановив місцевий суд, в матеріалах справи відсутні будь-які повідомлення відповідача про здійснення страховиком оплати рахунків з порушенням строку, а також докази, які свідчать про відсутність такої оплати, протягом 10 банківських днів з моменту отримання зазначеного повідомлення, що є обов'язковою передумовою для припинення агентом надання послуг у односторонньому порядку.

Отже, у відповідача не було обґрунтованих та достатніх правових підстав для прийняття рішення про припинення з 13.04.2016 надавати асистанські послуги за договором №SGU-VUSO-06/11/14 від 11.11.2014. Відтак, припинення надання послуг позивачем є безпідставним та істотно порушує умови договору про надання асистанських послуг.

Водночас, доводи апелянта, про те, що підставою для припинення надання послуг за договором, слугувала наявна заборгованість з оплати асистанських послуг у ПрАТ «СК «Вусо» перед ТОВ «Савітар Груп» є безпідставними, оскільки така заборгованість матеріалами справи не підтверджена.

Посилання відповідача в підтвердження належного виконання своїх договірних зобов'язань на судові рішення у справах №910/11313/17 та №910/9394/17, колегією суддів не приймаються, оскільки предметом їх розгляду, про що зазначав суд першої інстанції, було не питання про належне використання відповідачем суми попередньої оплати, а вирішувався спір про стягнення з ПрАТ «СК «Вусо» суми сервісної винагороди (справа №910/11313/17) та витрат на придбання іноземної валюти/ курсової різниці (справа №910/9394/17), тобто встановлювались та розглядались зовсім інші відносини між сторонами.

Разом з тим, позивачем зазначалось, що під час перевірки отриманих від ТОВ «Савітар Груп» рахунків, складених залученими відповідачем медичними закладами, були виявлені факти безпідставного включення до рахунків інформації про медичні послуги, які застрахованим особам не надавались, що мало непоодинокі випадки. У подальшому страховик (позивач), виявивши такі неправомірні дії агента, звернувся до правоохоронних органів із заявою про вчинення ТОВ «Савітар Груп» та його службовими особами злочину за ознаками, передбаченими ст. 190 КК України. За результатами розгляду даної заяви, 30.07.2016 СВ Святошинського УП ГУНП у місті Києві було відкрите кримінальне провадження за ознаками правопорушення, передбаченого ст. 190 КК України, про що внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0007665.

Вказані обставини свідчать про недотримання відповідачем обов'язку передбаченого п. 5.3.1 договору, який полягає у тому, що агент повинен діяти на користь страховика та застрахованих осіб сумлінно та розсудливо.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Тобто, йдеться про таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору.

Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - «значної міри» позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Це (друге) оціночне поняття значно звужує сферу огляду суду. Істотність порушення визначається виключно за об'єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. В такому випадку вина (як суб'єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини другої статті 651 Цивільного кодексу України.

Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. При цьому йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору.

З огляду на невиконання відповідачем з 13.04.2016 взятих на себе зобов'язань за договором 65-К асистанських послуг №SGU-VUSO-06/11/14 від 11.11.2014, позивач змушений був укласти договір з іншою асистанською компанією - ТОВ «Смайл Сервіс».

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що договір асистанських послуг №SGU-VUSO-06/11/14 від 11.11.2014 є розірваним достроково у одностронньому порядку з 30.06.2016 (через 30 днів після отримання відповідачем листа у відповідності до п. 8.5 договору), у зв'язку з відмовою від нього страховика, а відповідна вимога позивача про розірвання договору є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Стосовно доводів апелянта - відповідача, що договір не може бути розірваний до повного виконання сторонами своїх фінансових зобов'язань, колегія суддів зазначає, що одностороннє розірвання договору за умовами п. 8.5 договору не ставиться в залежність від врегулювання сторонами фінансових зобов'язань. Таке врегулювання є наслідком розірвання договору.

Щодо вимоги про стягнення з відповідача залишку суми попередньої оплати у розмірі 2 021 547,88 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 906 ЦК України збитки завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно п. 6.14 договору (у редакції додаткової угоди №1 від 11.03.2015) у випадку, якщо кінцева вартість послуг, яка зазначається в акті виконаних робіт є меншою, ніж сплачена страховиком на умовах передоплати, передбаченої п. 6.3 договору, то така різниця зараховується в суму передоплати наступних звітів запланованих збитків або повертається страховику протягом 5 календарних днів з моменту отримання письмової вимоги від страховика.

Як вже було з'ясовано, невикористаною відповідачем сумою попередньої оплати залишилась сума у розмірі 2 021 547,88 грн., що підтверджується наявними у справі актами (звірених) врегульованих збитків (виконаних робіт) №4/3в на суму 17 811,03 грн., №3в 5/7 на суму 6 4427,56 грн., № 3в 6/7 на суму 328 259,13 грн., №3в7в на суму 630 646,61 грн., №3в 8/4 на суму 615 426,25 грн., №3в 9/6 на суму 163 639,80 грн., а також висновком експертно-економічного дослідження №60/06/5-16 від 12.07.2016 щодо обсягів та вартості наданих відповідачем асистанських послуг за договором №SGU-VUSO-06/11/14 від 11.11.2014, виконаного на замовлення позивача судовим експертом Шульгою Л.Д.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що ПрАТ «СК «Вусо», вважаючи договір асистанських послуг розірваним, неодноразово звертався до ТОВ «Савітар Груп» з вимогами про повернення суми невикористаної попередньої оплати (листи №3010 від 26.05.2016, №3598/6 від 21.06.2016 ) у розмірі 2 021 547,87 грн.

Проте, відповідачем вказані вимоги залишились невиконаними.

За таких обставин, з огляду на документально підтверджений залишок невикористаної суми попередньої оплати у розмірі 2 021 547,87 грн., позовна вимога про повернення відповідачем вказаної суми є правомірною, а тому підлягає задоволенню.

Стосовно вимоги про повернення суми ротаційного фонду у сумі 30 000,00 грн., слід зазначити наступне.

Згідно з п. 6.2 договору асистанських послуг, викладеним у розділі 6 первісної редакції договору, агент зобов'язувався повернути страховику суму ротаційного фонду у разі розірвання договору, проте, у нових редакціях розділу 6 договору від 11.03.2015 та від 01.10.2015 сторони не передбачили такої умови.

Сума ротаційного фонду у розмірі 30 000,00 грн. була оплачена ПрАТ «СК «Вусо» на користь відповідача, що підтверджується платіжним дорученням №1419 від 11.02.2015.

Відповідач відмовився від врегулювання фінансових зобов'язань за договором, у тому числі і щодо суми ротаційного фонду, яка була оплачена страховиком у якості забезпечення належного виконання своїх обов'язків з оплати асистанських послуг, чим порушив умови вказаної домовленості.

Не дивлячись на відсутність у нових редакціях розділу 6 договору від 11.03.2015 та від 01.10.2015, положення щодо повернення суми ротаційного фонду в разі розірвання договору, в силу загальних положень цивільного законодавства щодо належного виконання зобов'язань, відповідач не звільняється від обов'язку повернути суму ротаційного фонду страховику, передбаченого п. 6.2 первісної редакції договору асистанських послуг.

Отже, судом першої інстанції правомірно задоволено позов в цій частині та стягнуто з відповідача суму ротаційного фонду у розмірі 30 000,00 грн.

Таким чином, з огляду на істотне порушення відповідачем умов договору 65-К асистанських послуг №SGU-VUSO-06/11/14 від 11.11.2014, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Вусо» про розірвання договору 65-К асистанських послуг №SGU-VUSO-06/11/14 від 11.11.2014 та стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю «Савітар Груп» попередньої оплати у сумі 2 021 547,88 грн. і суми ротаційного фонду у розмірі 30 000,00 грн., у зв'язку з обґрунтованістю таких вимог, а наведені доводи за апеляційною скаргою підлягають залишенню без задоволення, у зв'язку з їх безпідставністю та недоведеністю у встановленому законом порядку.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду прийнято з повним, всебічним та об'єктивним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим, правові підстави для задоволення апеляційної скарги товариства з обмеженою відповідальністю «Савітар Груп» відсутні.

Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги товариства з обмеженою відповідальністю «Савітар Груп» відмовлено, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на її заявника.

Крім того, колегія суддів зазначає про право апелянта Savitar Group LTD на повернення сплаченої ним суми судового збору за подання апеляційної скарги, за умови звернення до суду з відповідним клопотанням згідно положень ст. 7 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст.ст. 240, 269, 275, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційне провадження за апеляційною скаргою Savitar Group LTD на рішення Господарського суду міста Києва від 22.10.2018 у справі №910/17261/16 закрити.

2. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Савітар Груп» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 22.10.2018 у справі №910/17261/16 - без змін.

3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги товариства з обмеженою відповідальністю «Савітар Груп» покласти на її заявника.

4. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 22.10.2018 у справі №910/17261/16.

5. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено: 25.02.2019 року.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді Л.Г. Смірнова

М.А. Дідиченко