ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" лютого 2019 р. Справа№ 910/1276/17

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коробенка Г.П.

суддів: Козир Т.П.

Тищенко А.І.

секретар судового засідання: Денисюк І.Г.

за участю представників

позивача: Мартьянова Л.В.;

відповідача: не з'явився;

третя особа: Майданик В.Ю.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Надія-3000"

на рішення Господарського суду міста Києва від 28.02.2017 (дата підписання повного тексту рішення 06.03.2017)

у справі № 910/1276/17 (суддя Демидов В.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Надія-3000"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Комунальне підприємство "Керуюча компанія з

обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва"

про стягнення 34 809,41 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» (далі за текстом - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Надія-3000» (далі за текстом - відповідач) 34 809,41 грн. вартості безпідставно набутого майна, а саме теплової енергії та питної води за період з 15.03.2016 по 01.01.2017, отриманих в процесі споживання послуг з опалення та гарячого водопостачання за цінами, що діють на момент перегляду справи судом - січень 2017 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач спожив теплову енергію, але не уклав відповідний договір з позивачем та не оплатив вартість спожитої теплової енергії. Нормативно свої вимоги позивач обґрунтовує з посиланням на ст.ст. 1212, 1213 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК України).

Відповідач пояснень по суті спору не надав, явку свого представника у судове засідання не забезпечив, у зв'язку з чим справа розглядалася місцевим господарським судом за наявними у справі матеріалами.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 28.02.2017 у справі №910/1276/17 позовні вимоги задоволено. Стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 34 809,20 грн. та 1 600,00 грн. судового збору.

Задовольняючи позов, місцевий господарський суд виходив з того, що чинним законодавством передбачено здійснення постачання теплової енергії за договором купівлі-продажу, обов'язок із своєчасного укладення якого покладено саме на споживача теплової енергії. При цьому споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично ними користувалися. Відсутність договору на надання таких послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Відповідач є власником приміщень з №1 по №8, №30 (групи приміщень №117) (в літ. А) загальною площею 126,6 кв. м. в будинку №1 по проспекту Возз'єднання у м. Києві, а тому він зобов'язаний утримувати належне йому майно і сплачувати вартість спожитої теплової енергії.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 28.02.2017 у справі № 910/1276/17 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Вимоги та доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що справу було розглянуто без участі представника відповідача, який не був належним чином повідомлений про її існування та розгляд.

Відповідач наголошував на тому, що відсутність укладеного між сторонами договору купівлі-продажу теплової енергії, обов'язковість укладення якого лежить як на споживачеві, так і на теплопостачальних організаціях, виключає можливість застосування до спірних правовідносин сторін ст. ст. 1212, 1213 ЦК України. До того ж, у спірних приміщеннях немає крану гарячого водопостачання, тому відповідач не міг споживати гарячу воду.

За твердженням відповідача, позивач не повідомляв відповідача про намір здійснити обстеження приміщення, а тому посилання позивача про недопуск його представників до приміщення відповідача не відповідає дійсності. До того ж, вказані приміщення є публічним місцем, оскільки там розташовані торгівельні зали магазину і будь хто має до них доступ у робочий час.

Відповідач зазначав у апеляційній скарзі про те, що позивач не надав відомості про те, чи має будинок №1 по проспекту Возз'єднання у м. Києві загальнобудинковий прилад обліку теплової енергії і коли саме він був встановлений, що має істотне значення для вирішення спору у даній справі, оскільки від цього залежить розрахунок вартості спожитої теплової енергії і без цієї інформації розрахунок вартості спожитої теплової енергії є необґрунтованим. Оскільки позивач не направляв відповідачу розрахунок вартості спожитих послуг, то відповідач не міг ані оплатити фактично спожиті послуги, ані надати свої заперечення щодо вказаних у розрахунку сум.

В судовому засіданні представники позивача та третьої особи заперечували проти апеляційної скарги, просили суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін, як таке, що було прийнято з повним, всебічним та об'єктивним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про поважність причин нез'явлення суд не повідомив, будь-яких заяв або клопотань з цього приводу до суду не надходило.

Оскільки явка представників сторін та третьої особи в судове засідання не була визнана обов'язковою, зважаючи на наявні в матеріалах справи докази належного повідомлення представників сторін та третьої особи про місце, дату і час судового розгляду, а також враховуючи те, що судочинство здійснюється, серед іншого, на засадах рівності та змагальності сторін і учасники судового провадження на власний розсуд користуються наданими ним процесуальними правами, зокрема, правом на участь у судовому засіданні, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість здійснення розгляду даної справи у відсутності представника відповідача за наявними у справі матеріалами.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, дослідивши надані пояснення, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового акту, дійшов до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - зміні чи скасуванню, виходячи з наступного.

З 01.07.2014 позивач є виконавцем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води на території Дарницького та Дніпровського районів м. Києва, в тому числі і в будинку №1 по проспекту Возз'єднання у м. Києві.

Нарядами №41073 від 06.10.2015, №46999 від 01.04.2016 та №53184 від 05.10.2016 підтверджується подача теплової енергії у будинок №1 по проспекту Возз'єднання у м. Києві.

Відповідач з 15.03.2016 є власником нежитлового приміщення з №1 по №8, №30 (групи приміщень №117) (в літ. А) загальною площею 126,6 кв. м. в будинку №1 по проспекту Возз'єднання у м. Києві.

Комунальне підприємство «Керуюча дирекція з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва" в листі №103/32-3042 від 25.05.2016 підтвердило інформацію про підключення до внутрішньобудинкових мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання нежитлового приміщення площею 126,6 кв. м. в будинку №1 по проспекту Возз'єднання у м. Києві.

Співробітниками позивача було складено Акт від 12.02.2016, в якому зазначено про те, що їм було відмовлено у допуску до обстеження приміщень відповідача.

Позивач направив відповідачу лист №УНПН-1811 від 11.10.2016, в якому виклав пропозицію про укладення договору щодо надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Однак звернення позивача було залишено відповідачем без належного реагування, що й зумовило звернення позивача з даним позовом до суду.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Нормами Законів України «Про житлово-комунальні послуги» та «Про теплопостачання», ст. 275 Господарського кодексу України (далі - за текстом - ГК України), Правилами користування тепловою енергією, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 №1198, передбачено здійснення постачання теплової енергії за договором купівлі-продажу, обов'язок із своєчасного укладення якого покладено на споживача теплової енергії.

В п.2 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №630 від 21.07.2005 визначено, що централізоване опалення - це послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем теплопостачання.

Система опалення приміщення, належного відповідачу на праві власності, є єдиною з системою опалення житлового будинку №1 по проспекту Возз'єднання у м. Києві. Докази відключення приміщень відповідача від системи опалення будинку відсутні.

Оскільки відповідач є власником приміщень з №1 по №8, №30 (групи приміщень №117) (в літ. А) загальною площею 126,6 кв. м. в будинку №1 по проспекту Возз'єднання у м. Києві, він зобов'язаний утримувати належне йому майно відповідно до ст. 322 ЦК України.

Відповідач є споживачем теплової енергії у розумінні ст. 1 Закону України «Про теплопостачання» та п.3 Правил користування тепловою енергією, а відтак він повинен оплачувати вартість наданих йому та спожитих відповідачем житлово-комунальних послуг.

Судом враховано відсутність укладеного між сторонами договору щодо надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Однак споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично ними користувалися. Відсутність договору на надання таких послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду України від 30.10.2013 №6-59цс13).

Відповідач в апеляційній скарзі зазначав про відсутність відомостей про наявність у будинку №1 по проспекту Возз'єднання у м. Києві загальнобудинкового приладу обліку теплової енергії, а також про необхідність перевірити правильність розрахунку вартості спожитої теплової енергії, здійсненого позивачем, оскільки відповідачем заперечується факт отримання у період з 15.03.2017 по 01.01.2017 теплової енергії на потреби опалення та питної води у заявлених позивачем розмірах, отриманих в процесі споживання послуг з опалення та гарячого водопостачання.

З метою об'єктивного з'ясування обставин у даній справі, а також вирішення питань, розв'язання яких потребує спеціальних знань, судом апеляційної інстанції призначено у справі комплексну судову експертизу.

На вирішення експертизи поставлено питання щодо встановлення: кількості теплової енергії та питної води набутої відповідачем під час споживання послуг з опалення та гарячого водопостачання у спірному періоді; теплового навантаження системи опалення будинку, де розташовані належні відповідачу приміщення; правильності розрахунку вартості спожитої відповідачем теплової енергії на потреби опалення та на потреби ГВПЮ, а також питної води.

Окрім того, судом апеляційної інстанції було зобов'язано сторін і третю особу надати необхідні для проведення судової експертизи документи, а саме: проект на будівництво житлового будинку по прос. Возз'єднання, 1 в м. Києві (розділи "Опалення", "Водопостачання"), у т.ч. аксонометричні схеми систем опалення та водопостачання у секції житлового будинку, де розташовані нежитлові приміщення з №1 по №8, №30 (групи приміщень №117 (в літ "А") загальною площею 126,6 кв.м, власником якого є відповідач; інформацію щодо встановлення загально будинкового приладу обліку теплової енергії (зазначити дату) у житловому будинку по просп.. Возз'єднаня, 1 в. м. Києва (або секції, де розташовані нежитлові приміщення 3 № 1 по №8, №30 (групи приміщень №117 (в літ. "А") загальною площею 126-6 кв.м, власником якого є відповідач.

Обов'язок проведення оплати експертного дослідження було покладено судом на відповідача.

Однак 15.01.2019 на адресу Північного апеляційного господарського суду були повернуті Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз матеріали справи № 910/1276/17 з супровідним листом від 07.12.2018 №15489/18-43/15490/18-71, в якому зазначено про повернення справи без виконання ухвали від 05.07.2018, у зв'язку з тим, що не було проведено оплату експертизи.

В ч.4 ст. 103 ГПК України передбачено, що у разі ухилення учасника справи від подання суду на його вимогу необхідних для проведення експертизи матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, що перешкоджає її проведенню, суд залежно від того, яка особа ухиляється, а також яке ця експертиза має значення, може визнати встановленою обставину, для з'ясування якої експертиза була призначена, або відмовити у її визнанні.

В даному випадку відповідачем заперечується як факт отримання послуг від позивача, так і розрахунок їх вартості. Водночас відповідач, як зацікавлена у апеляційному перегляді судового рішення у даній справі особа, ухиляється від оплати вартості судової експертизи. Жодних пояснень чи клопотань з цього приводу від відповідача не надходило.

З огляду на основні засади (принципи) господарського судочинства, серед яких рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін, розумність строків розгляду справи, а також неприпустимість зловживання процесуальними правами, якими учасники судового процесу користуються на власний розсуд і несуть ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням процесуальних дій, колегія суддів вирішила визнати встановленою і не спростованою відповідачем обставину щодо споживання ним у періоді з 15.03.2016 по 01.01.2017 теплової енергії на потреби опалення у розмірі 7,8424 Гкал та 13,6259 Гкал на потреби ГВП, а всього 21,4683 Гкал загальною вартістю 33 262,55 грн. Обсяг переданої відповідачу питної води становить 252,26 м. куб, вартість якого станом на січень 2017 року становила 1 546,86 грн.

Таким чином, за вказаний період відповідач повинен був сплатити на користь позивача вартість спожитих послуг у загальній сумі 34 809,41 грн.

Однак доказів оплати вартості наданих та фактично спожитих послуг відповідачем не надано.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Зобов'язання з безпідставного придбання майна виникають за наявності таких умов: по-перше, щоб мало місце набуття або зберігання майна; по-друге, щоб набуття або зберігання було здійснено за рахунок іншої особи; по-третє, щоб були відсутні правові підстави для набуття або зберігання майна.

Відповідач заперечує застосування до спірних правовідносин норм вищевказаної статті. Однак колегія суддів вважає заперечення відповідача з цього приводу безпідставними і вважає, що споживання енергії за відсутності договору надає право постачальнику енергії на стягнення зі споживача вартості спожитої ним енергії на підставі ст. ст. 1212, 1213 ЦК України (аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду України від 16.05.2011 №3-38гс11).

Зважаючи на вищевикладені обставини в їх сукупності, колегія суддів погоджується з місцевим господарським судом щодо обґрунтованості вимог позивача, у зв'язку з чим позов підлягає задоволенню.

Відповідачем в порушення вимог ст. ст. 74, 76, 77, 79 ГПК України не надано доказів на підтвердження власних заперечень проти позову.

Посилання відповідача про порушення місцевим господарським судом норм процесуального права, які полягають у тому, що справу було розглянуто у відсутності представника відповідача не приймаються судом до уваги, оскільки позовна заява та ухвали суду направлялися на адресу відповідача, зазначену у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, тобто за належною адресою, а відтак відповідач був повідомлений про вчинення відповідних процесуальних дій (подання позову, порушення провадження у справі, винесення рішення).

Відповідно до ч.1 ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було вірно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим оскаржуване рішення не підлягає зміні чи скасуванню.

Оскільки доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків місцевого господарського суду, апеляційна скарга задоволенню не підлягає і судові витрати, пов'язані з поданням апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 11, 74, 129, 240, 267-270, 273, 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Надія-3000" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 28.02.2017 у справі №910/1276/17 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/1276/17 повернути Господарському суду міста Києва.

4. Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку відповідно до вимог ст. ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення складено та підписано - 19.02.2019.

Головуючий суддя Г.П. Коробенко

Судді Т.П. Козир

А.І. Тищенко