ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" лютого 2019 р. Справа№ 910/9668/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Дикунської С.Я.

Жук Г.А.

при секретарі судового засідання Найченко А.М.,

розглянувши матеріали апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик»

на рішення Господарського суду міста Києва від 03.10.2018 (повний текст складено 10.10.2018) у справі №910/9668/18 (суддя Трофименко Т.Ю.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Медичний центр «М.Т.К.»

до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Фонд гарантування вкладів фізичних осіб Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» в особі уповноваженої особи на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» Славкіної М.А.

про зобов'язання вчинити дії,

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Медичний центр «М.Т.К.» (далі - ТОВ «Медичний центр «М.Т.К.», позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва із позовом до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» (далі - ПАТ «КБ «Хрещатик», банк, відповідач) про зобов'язання вчинити дії, а саме, прийняти виконання договору купівлі-продажу цінних паперів від 05.04.2018 №129-ДД/16, договору купівлі-продажу цінних паперів від 05.04.2018 №130-ДД/16 та видати письмові посвідчення про повне виконання позивачем зобов'язань за вищевказаними договорами.

Позовні вимоги обґрунтовані належним виконанням позивачем зобов'язань з оплати цінних паперів та необхідністю отримання від відповідача письмового підтвердження такого виконання, оскільки ПАТ «Комерційний банк «Хрещатик» безпідставно відмовляє у видачі документів, які б засвідчували належне виконання покупцем за договорами купівлі-продажу цінних паперів грошового зобов'язання щодо повного розрахунку за їх придбання.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.10.2018 у справі №910/9668/18 позов задоволено частково. Зобов'язано відповідача видати позивачеві посвідчення виконання повністю зобов'язання за договором купівлі-продажу цінних паперів від 05.04.2018 №129-ДД/16 та за договором купівлі-продажу цінних паперів від 05.04.2018 №130-ДД/16. В іншій частині позову відмовлено.

Ухвалюючи рішення, суд виходив з того, що факт сплати позивачем коштів за придбані цінні папери згідно договорів купівлі-продажу та прийняття такого виконання відповідачем підтверджується платіжними документами, банківськими виписками та не заперечується останнім, однак це не позбавляє позивача права отримати письмове підтвердження такого виконання у вигляді розписки відповідно до ст. 545 ЦК України. При цьому суд дійшов висновку, що обраний позивачем спосіб захисту порушеного права є ефективним та законним. Враховуючи, що відповідачем факт виконання позивачем зобов'язання жодним чином не заперечується, а тому вважається прийнятим останнім, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині.

Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням, ПАТ «КБ «Хрещатик» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та закрити провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення судом першої інстанції прийняте з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, а висновки суду, викладені в рішенні суду не відповідають цим обставинам.

В обґрунтування скарги відповідач зазначає про неналежне дослідження судом змісту актів звірки розрахунків по договору купівлі-продажу цінних паперів від 05.04.2018 №129-ДД/16 та по договору купівлі-продажу цінних паперів від 05.04.2018 №130-ДД/16, які містять інформацію про проведення повного розрахунку боржника з кредитором за вказаними договорами; судом зроблено невірний висновок про наявність у позивача порушеного права, за захистом якого він звернувся до суду, оскільки відповідачем таке право не оспорюється та визнається, а письмове посвідчення виконання такого зобов'язання у позивача в наявності.

Згідно з Витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.11.2018 апеляційну скаргу ТОВ «Медичний центр «М.Т.К.» передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Мальченко А.О., суддів Дикунської С.Я., Жук Г.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.11.2018 відповідачу поновлено строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 03.10.2018, відкрито апеляційне провадження, розгляд апеляційної скарги призначено на 28.01.2019, запропоновано позивачеві надати відзив на апеляційну скаргу, зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 03.10.2018 у справі №910/9668/18.

12.12.2018 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.01.2019 залучено Фонд гарантування вкладів фізичних осіб в особі уповноваженої особи на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» Славкіної М.А. до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача; розгляд справи відкладено на 18.02.2019; зобов'язано позивача надіслати третій особі копії позовної заяви, оскаржуваного рішення, апеляційної скарги та процесуальних документів суду апеляційної інстанції; запропоновано третій особі надати відзив на апеляційну скаргу.

08.02.2019 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду позивач надав докази надсилання документів третій особі.

У судове засідання 18.02.2019 третя особа явку свого уповноваженого представника не забезпечила.

Згідно з частинами 1, 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Відповідно до частини 12 статті 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає її розгляду.

Обговоривши питання щодо можливості розгляду апеляційної скарги за відсутності представника третьої особи, судова колегія, порадившись на місці, ухвалила здійснити розгляд скарги за його відсутності.

У судовому засіданні 18.02.2019 представник відповідача підтримав доводи, на яких ґрунтується апеляційна скарга, просив скаргу задовольнити, рішення Господарського суду міста Києва від 03.10.2018 скасувати та закрити провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору.

Представники позивача заперечили проти доводів апеляційної скарги, вважають рішення суду законним та обґрунтованим, у зв'язку з чим просили залишити скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

18.02.2019 у судовому засіданні колегією суддів було оголошено вступну та резолютивну частини постанови господарського суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів, вислухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, 05.04.2016 між ПАТ «КБ «Хрещатик» (продавець) та ТОВ «Медичний центр «М.Т.К.» (покупець) укладено договір купівлі-продажу цінних паперів №129-ДД/16 (далі - договір №129-ДД/16), за умовами якого продавець зобов'язується передати покупцю, а покупець зобов'язується купити у порядку та на умовах, визначених цим договором, цінні папери з такими реквізитами: Вид, тип, різновид, серія цінних паперів - Облігації дисконтні серії "А"; Повне найменування емітента цінного папера - Товариство з обмеженою відповідальністю "ЕКСПРЕС КАПІТАЛ"; Код за ЄДРПОУ емітента цінного папера - 38150829; Номінальна вартість одного цінного папера - 1000,00 грн; Форма випуску цінного папера - Іменні; Форма існування цінного папера - Бездокументарна; Міжнародний ідентифікаційний номер цінного папера (ІSIN) - UA; Кількість цінних паперів - 159 951 шт.; Ціна одного цінного папера - 961,28 грн; Сума договору - 153 757 697,28 грн (а.с.14-17).

На виконання умов договору №129-ДД/16 ТОВ «Медичний центр «М.Т.К.» перерахувало на рахунок ПАТ «КБ «Хрещатик» 153 757 697,28 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 05.04.2016 №619264274, а банк перерахував цінні папери на рахунок ТОВ «Медичний центр «М.Т.К.» у кількості 159 951 штук, про що свідчить виписка про операції з цінними паперами станом на 05.04.2016 (а.с.22, 24).

Також, 05.04.2016 між ПАТ «КБ «Хрещатик» (продавець) та ТОВ «Медичний центр «М.Т.К.» (покупець) укладено договір купівлі-продажу цінних паперів № 130-ДД/16 (далі - договір № 130-ДД/16), за умовами якого продавець зобов'язується передати покупцю, а покупець зобов'язується купити у порядку та на умовах, визначених цим договором, цінні папери з такими реквізитами: Вид, тип, різновид, серія цінних паперів - Облігації підприємства, іменні, процентні серія "А"; Повне найменування емітента цінного папера - Товариство з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "КАПІТАЛ ЕКСПРЕС"; Код ЄДРПОУ емітента цінного папера - 36593502; Номінальна вартість одного цінного папера - 1000,00 грн; Форма випуску цінного папера - Іменні; Форма існування цінного папера - Бездокументарна; Міжнародний ідентифікаційний номер цінного папера (ІSIN) - UA; Кількість цінних паперів - 84 368 шт.; Ціна одного цінного папера - 1113,47 грн; Сума договору - 93 941 236,96 грн (а.с.18-21).

На виконання умов договору № 130-ДД/16 ТОВ «Медичний центр «М.Т.К.» перерахувало на рахунок банку 93 941 236,96 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 05.04.2016 №619264273, а банк перерахував цінні папери на рахунок ТОВ "Медичний центр "М.Т.К." у кількості 84 368 штук, про що свідчить виписка про операції з цінними паперами станом на 05.04.2016 (а.с. 23, 25).

Крім цього, перерахування позивачем коштів за придбання цінних паперів на користь відповідача відображено у банківській виписці по особовому рахунку позивача за період 05.04.2016 по 05.04.2016 (а.с. 26).

Як вбачається зі змісту п.2.1 договору купівлі-продажу цінних паперів № 129-ДД/16, сторони договору передбачили спосіб проведення розрахунків за договорами - без дотримання принципу «поставка цінних паперів проти оплати», а зі змісту п.2.2 вказаних договорів, місце виконання договору - поза фондовою біржею.

Аналогічні умови щодо способу проведення розрахунків сторони у справі передбачили і в договорі купівлі-продажу цінних паперів № 130-ДД/16 від 05.04.2016.

За приписами частини 1 статті 545 Цивільного кодексу України кредитор, прийнявши виконання зобов'язання, повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.

Вказана норма кореспондується з частиною 8 статті 193 Господарського кодексу, відповідно до якої управнена сторона, приймаючи виконання господарського зобов'язання, на вимогу зобов'язаної сторони повинна видати письмове посвідчення виконання зобов'язання повністю або його частини.

Посилаючись на вищенаведені законодавчі положення, позивач просив суд першої інстанції зобов'язати відповідача прийняти виконання договорів купівлі-продажу цінних паперів від 05.04.2016 №129-ДД/16 та від 05.04.2016 №130-ДД/16, та видати йому письмове посвідчення виконання повністю зобов'язання за цими договорами, оскільки в добровільному порядку відповідач відмовляється вчиняти такі дії.

Визнаючи вимоги позивача обґрунтованими щодо наявності у відповідача обов'язку видати позивачеві посвідчення виконання останнім у повному обсязі зобов'язання за договорами купівлі-продажу цінних паперів від 05.04.2018 №129-ДД/16 та від 05.04.2018 №130-ДД/16, місцевий господарський суд задовольнив позов ТОВ «Медичний центр «М.Т.К» в цій частині, зобов'язав ПАТ «Комерційний банк «Хрещатик» видати позивачеві посвідчення виконання повністю зобов'язання за договорами купівлі-продажу цінних паперів від 05.04.2018 №129-ДД/16 та від 05.04.2018 №130-ДД/16. В іншій частині суд визнав вимогу позивача необґрунтованою з огляду на прийняття відповідачем виконання зобов'язання позивачем та визнання цього факту банком, у зв'язку з чим відмовив у задоволенні позову в цій частині.

Однак, судова колегія з висновками суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог не погоджується, вважає, їх помилковими та передчасними, враховуючи наступне.

Виходячи з природи правовідносин, що склались між сторонами в ході укладання та виконання вищевказаних договорів, до таких мають бути застосовані як норми Цивільного та Господарського кодексів України, так і спеціальні норми права, якими є Закон України «Про цінні папери та фондовий ринок» та Закон України «Про депозитарну систему України».

Згідно зі статтею 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Управнена сторона має право не приймати виконання зобов'язання частинами, якщо інше не передбачено законом, іншими нормативно-правовими актами або договором, або не випливає із змісту зобов'язання. Управнена сторона, приймаючи виконання господарського зобов'язання, на вимогу зобов'язаної сторони повинна видати письмове посвідчення виконання зобов'язання повністю або його частини (частини 1, 4, 7, 8 статті 193 ГК України).

Відповідно до частини 1 статті 545 Цивільного кодексу України, прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.

Оскільки в договорах №129-ДД/16 та №130-ДД/16 сторони не вказали, яким документом підтверджується виконання господарського зобов'язання, варто керуватись нормами чинного законодавства.

Право власності на цінні папери бездокументарної форми існування переходить до депонента - нового власника з моменту зарахування прав на цінні папери на його рахунку у цінних паперах у депозитарній установі.

Згідно зі статтею 8 Закону України «Про депозитарну систему України» підтвердженням прав на цінні папери та прав за цінними паперами, що існують в бездокументарній формі, а також обмежень прав на цінні папери у певний момент часу є обліковий запис на рахунку в цінних паперах депонента в депозитарній установі.

Документальним підтвердженням наявності на певний момент часу прав на цінні папери та прав за цінними паперами депонента (у разі зарахування цінних паперів на депозит нотаріуса - відповідного кредитора) є виписка з рахунка в цінних паперах депонента, яка видається депозитарною установою на вимогу депонента або в інших випадках, установлених законодавством та договором про обслуговування рахунка в цінних паперах.

Виписка з рахунка в цінних паперах не є цінним папером, а її передача від однієї особи до іншої не є вчиненням правочину щодо цінних паперів і не тягне за собою переходу прав на цінні папери та прав за цінними паперами.

До інформаційних операцій депозитарних установ належить, зокрема, видача виписок або довідок з рахунку у цінних паперах.

Наведене кореспондується з п.2 гл.4 р.V Положення про провадження депозитарної діяльності, затверджене рішенням Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 23.04.2013 №735 (далі - Положення).

Відповідно до п.4 гл.3 р.V Положення кожна депозитарна операція проводиться Центральним депозитарієм або депозитарною установою на підставі документів, визначених пунктом 1 глави 2 цього розділу, і закінчується складанням звіту та/або повідомлення про її виконання. Звітом про виконання депозитарної операції може бути виписка або довідка з рахунку в цінних паперах, якщо це встановлено відповідним договором.

Таким чином, видані Управлінням депозитарної діяльності ПАТ Комерційний банк «Хрещатик» виписки від 05.04.2016 з рахунка в цінних паперах позивача є достатнім документальним підтвердженням наявності у нього прав на цінні папери. Іншої документальної форми підтвердження прав на цінні папери законодавством не передбачено.

За приписами статті 14 Цивільного кодексу України особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковими для неї.

Виходячи з наведеної норми, висновок суду першої інстанції про існування у відповідача обов'язку щодо видачі на вимогу позивача розписки в якості підтвердження належного виконання останнім зобов'язань за договорами від 05.04.2018 №129-ДД/16 та №130-ДД/16 є необґрунтованим та таким, що не відповідає чинному законодавству, що регулює правовий порядок проведення розрахунків за правочинами щодо емісійних цінних паперів, а також порядок реєстрації, підтвердження прав на цінні папери та прав за цінними паперами, що існують у бездокументарній формі.

Крім того, в матеріалах справи наявні акти звіряння розрахунків по договорах купівлі-продажу цінних паперів від 05.04.2018 №129-ДД/16 та №130-ДД/16, в яких сторони встановили факт прийому-передачі цінних паперів в бездокументарній формі та закріпили, що зобов'язання за договорами припинилися на підставі належного їх виконання; сторони зазначили про відсутність претензій одна до одної щодо порядку та умови виконання договорів (п.п. 1,4 актів) (а.с.47-50).

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що правило статті 545 Цивільного кодексу України не є імперативним, оскільки воно визначає, що розписка видається на вимогу боржника кредитором, однак боржник може не пред'являти вимогу про надання йому розписки, якщо виконання зобов'язання та його прийняття кредитором підтверджується іншими доказами. Тим більше, вказана стаття ЦК України є загальною по відношенню до вказаних вище спеціальних статей законодавства про цінні папери, якими визначено порядок та форма підтвердження прав на цінні папери.

Враховуючи, що відповідачем не заперечується виконання ТОВ «Медичний центр «М.Т.К.» грошових зобов'язань за договорами №129-ДД/16 та №130-ДД/16 та звертаючи увагу на видачу позивачеві виписок про операції з цінними паперами від 05.04.2016, суд апеляційної інстанції вважає, що у позивача відсутнє порушене право, за захистом якого він звертається до суду.

У даному випадку право власності перейшло до позивача з моменту придбання облігацій, факт купівлі яких підтверджується платіжними дорученнями №619264273 від 05.04.2016 та №619264274 від 05.04.2016, банківським виписками про рух коштів на особовому рахунку позивача за 05.04.2016, а право на цінні папери - виписками про операції з цінними паперами від 05.04.2016 (а.с.22, 23).

Відповідно до частини 3 статті 3 Закону України «Про цінні папери та фондовий ринок» права на цінний папір та права за цінним папером, що існують в бездокументарній формі, належать власникові рахунка в цінних паперах, відкритого в депозитарній установі, у разі зарахування цінних паперів на депозитарний рахунок нотаріуса - відповідному кредиторові.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів дійшла висновку про те, що у задоволенні позовних вимог ТОВ «Медичний центр «М.Т.К.»в частині зобов'язання відповідача видати позивачеві письмове посвідчення виконання повністю зобов'язання за договорами купівлі-продажу цінних паперів має бути відмовлено, з огляду на безпідставність цих вимог.

Під час розгляду справи в місцевому господарському суді відповідач заявляв про нікчемність договору №129-ДД/16 та договору №130-ДД/16 в силу частини 3 статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", як підставу для відмови у позові. Суд першої інстанції обґрунтовано відхилив такі твердження відповідача, оскільки обставини нікчемності цих договорів не підлягають встановленню в межах даного спору та не спростовують обов'язку банку надати підтвердження виконання зобов'язання відповідачем за цими договорами.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

За приписами статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Законодавець у частині 1 статті 16 Цивільного кодексу України встановив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в частині 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Вказаними нормами матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Таким чином, суд зобов'язаний з'ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у рішенні від 15.11.1996 у справі «Чахал проти Об'єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов'язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, судам слід виходити із його ефективності, і це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Тобто, порушення права чи інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема статтею 16 Цивільного кодексу України, але який є ефективним способом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Оскільки ПАТ «Комерційний банк «Хрещатик» як депозитарна установа не уповноважений видавати будь-які розписки на підтвердження прав на цінні папери їх власнику, окрім виписки чи довідки по рахунку, колегія суддів вважає, що відповідач, відмовляючи у видачі розписки позивачеві, не порушив права ТОВ «Медичний центр «М.Т.К.» та не вчинив правопорушення такою відмовою.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне вказати на невідповідність обраного позивачем способу захисту вимогам статті 16 Цивільного кодексу України не у зв'язку з тим, що такий спосіб захисту не передбачений вказаною нормою, а в зв'язку з тим, що він є неефективним та не відповідає змісту порушеного права позивача.

Стосовно доводів апелянта щодо відсутності у позивача підстав для звернення до суду з позовом про зобов'язання банку надати підтвердження виконання зобов'язання, суд апеляційної інстанції зазначає, що кожен суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів, якщо обраний спосіб захисту цивільних прав та інтересів відповідає чинному законодавству та є ефективним. Кожна особа має право вільно обирати не заборонений законом спосіб захисту прав і свобод, у тому числі й судовий. Можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами у залежність від використання суб'єктом правовідносин інших засобів правового захисту. Держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов'язком особи, яка потребує такого захисту (стаття 20 Господарського кодексу України, стаття 16 Цивільного кодексу України, рішення Конституційного Суду України від 09.07.2002 у справі № 15-рп/2002).

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами 1-3 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.ст. 76-77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

З огляду на встановлені судом обставини, враховуючи, що відповідач не заперечує фактів виконання позивачем свого зобов'язання за договорами №129-ДД/16 та № 130-ДД/16, а також ті обставини, що законодавством про цінні папери не передбачено іншої документальної форми підтвердження прав на цінні папери окрім виписки чи довідки по рахунку з цінних паперів, судова колегія вважає за необхідне відмовити ТОВ «Медичний центр «М.Т.К.» у задоволенні позову в повному обсязі.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення, у відповідності до пунктів 1-4 частини 1 статті 277 ГПК України, є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, зважаючи на встановлене вище, дійшла висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга ПАТ «КБ «Хрещатик» є обґрунтованою та такою, що підлягає частковому задоволенню, а рішення Господарського суду міста Києва від 03.10.2018 у справі № 910/9668/18 - скасуванню в частині задоволених позовних вимог, з постановленням нового рішення про відмову у задоволенні позову ТОВ «Медичний центр «М.Т.К.» повністю.

Витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції у відповідності до вимог статті 129 ГПК України покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 253-254, 269, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» на рішення Господарського суду міста Києва від 03.10.2018 у справі №910/9668/18 задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 03.10.2018 у справі №910/9668/18 скасувати в частині задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Медичний центр «М.Т.К.» про зобов'язання Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» видати Товариству з обмеженою відповідальністю «Медичний центр «М.Т.К.» письмове посвідчення виконання зобов'язання за договором купівлі-продажу цінних паперів від 05.04.2018 №129-ДД/16 та договором купівлі-продажу цінних паперів від 05.04.2018 №130-ДД/16.

В даній частині постановити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В іншій частині рішення Господарського суду міста Києва від 03.10.2018 у справі №910/9668/18 залишити без змін.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Медичний центр «М.Т.К.» (03110, м.Київ, вул. Миколи Амосова,10, код 21633086) на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» (01001, м. Київ, вул. Хрещатик, 8А, код 19364259) 5 286 (п'ять тисяч двісті вісімдесят шість) грн 00 коп. судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.

5. Доручити Господарському суду міста Києва видати наказ на виконання даної постанови.

6. Матеріали справи №910/9668/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 20 днів, відповідно до ст. ст. 286-291 ГПК України.

Повний текст постанови складено 21.02.2019.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді С.Я. Дикунська

Г.А. Жук