ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"18" лютого 2019 р.м. Одеса Справа № 916/2383/18

Господарський суд Одеської області у складі: суддя Волков Р.В.,

секретар судового засідання Аганін В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу №916/2383/18

за позовом: Державного підприємства "Білгород-Дністровський морський торговельний порт" (вул. Шабська, буд.81, м. Білгород-Дністровський, Одеська область, 67700, ),

до відповідача: Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (просп. Перемоги, 14, м. Київ, 01135, ) в особі Білгород-Дністровської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (вул. Шабська, 81, м. Білгород-Дністровський, Одеська область, 67701, )

про зобов`язання укласти договір

Представники сторін:

Від позивача: не з'явився;

Від відповідача: ОСОБА_1

ВСТАНОВИВ:

25.10.2018р. Державне підприємство «Білгород-Дністровський морський торговельний порт» (далі позивач, Порт) звернулось до Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Білгород-Дністровської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (Адміністрація Білгород-Дністровського морського порту), (далі відповідач, Адміністрація) з позовною заявою про зобовязання укласти договір про відшкодування витрат на сплату земельного податку.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 30.10.2018р. позовну заяву (вх. №2572/18 від 25.10.2018) залишено без руху, встановлено строк для усунення недоліків позовної заяви.

Позивач звернувся до господарського суду Одеської області з заявою (вх. №2-5443/18) про усунення недоліків позовної заяви, про які зазначено в ухвалі господарського суду Одеської області від 30.10.2018р. по справі №916/2383/18. Ухвалою від 09.11.2018 відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 05.12.2018.

03.12.2018 за вх.№24906/18 до суду надійшов відзив на позовну заяву.

У судовому засідання 05.12.2018 оголошено перерву до 19.12.2018.

18.12.2018 від позивача надійшла відповідь на відзив (вх.№26092/18).

19.12.2018 продовжено строк підготовчого провадження, відкладено підготовче засідання на 09.01.2019.

09.01.2019 від відповідача надійшло заперечення на відповідь позивача на відзив (вх.№393/19).

09.01.2019 представники сторін у судове засідання не зявились, підготовче засідання відкладено на 21.01.2019. Ухвалою від 09.01.2019 повідомлено сторін про дату наступного судового засідання.

18.01.2019 від позивача надійшло клопотання про розгляд справи без присутності представника позивача (вх.№1008/19).

21.01.2019 закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 18.02.2019. 21.01.2019 ухвалою повідомлено позивача про дату наступного судового засідання.

31.01.2019 від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника (вх.№2023/19).

18.02.2019 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У позовній заяві Порт вказує, що на виконання розпорядження Кабінету Міністрів України від 04.03.2013 №133-р «Про погодження пропозиції щодо реорганізації підприємств морського транспорту» видано наказ Міністерства інфраструктури України від 19.03.2013 №163 «Про заходи щодо реорганізації державних підприємств морського транспорту та утворення державного підприємства «Адміністрація морських портів України», на підставі якого створено Державне підприємство «Адміністрація морських торговельних портів», якому відповідно до Акту приймання-передачі майна, майнових прав та зобовязань від 13.06.2013 позивачем передано на баланс права, обовязки та майно для забезпечення діяльності Білгород-Дністровської філії, у тому числі нерухоме майно, яке розташовано за адресою: вул. Шабська, 81, м. Білгород-Дністровський, Одеська область, та вул. Приморська, 1, смт. Затока, Одеська область.

Порт згідно з актом на право постійного користування землею від 05.03.2004 ІІ-ОД №000022 користується земельною ділянкою за адресою: вул. Шабська, 81, м. Білгород-Дністровський, Одеська область та згідно з актом на право постійного користування землею від 22.01.2004 ІІ-ОД №000018 користується земельною ділянкою за адресою: вул. Приморська, 1, смт. Затока, Одеська область.

Після передання нерухомого майна, позивач звернувся до відповідача з пропозицією укласти договір про відшкодування витрат на сплату земельного податку за площі, на яких розташовані будівлі та споруди, що фактично використовуються відповідачем для забезпечення діяльності Адміністрації, до листа (від 04.10.2013 №2035) було додано проект відповідного договору.

Крім того, окремим дорученням Міністерства інфраструктури України від 16.10.2013 №1220/16/11-13 Державному підприємству «Адміністрація морських портів України» доручено:

- спільно з підприємствами морської галузі, які реорганізовано (далі підприємства), провести інвентаризацію земельних ділянок, які забезпечують діяльність ДП «АМПУ»;

- за результатами інвентаризації скласти узгоджений акт згідно додатку;

- підприємствам надати на розгляд до Міністерства інфраструктури України узгоджений акт та необхідні документи для надання погодження щодо добровільної відмови від права постійного користування земельними ділянками;

- ДП «АМПУ» забезпечити оформлення правовстановлюючих документів на земельні ділянки.

01.11.2013 між позивачем та відповідачем підписано узгоджений акт обстеження земельної ділянки станом на 01.11.2013, згідно з яким для забезпечення власної діяльності Адміністрація порту використовує земельні ділянки з орієнтовною площею 105250,00 кв.м. за адресами: вул. Шабська, 81, м. Білгород-Дністровський, Одеська область та вул. Приморська, 1, смт. Затока, Одеська область.

Позивач вказує, що 14.03.2014 отримав згоду від відповідача на укладання договору про відшкодування витрат на сплату земельного податку, зауваження щодо змісту договору не надходили (лист від 13.03.2014 №511). 03.09.2014 позивач повторно листом №1774 звернувся до відповідача з проханням підписати договір про відшкодування витрат на сплату земельного податку.

03.10.2014 Адміністрація листом за вих.№12/06-2/2373 повідомила про те, що не заперечує у підписанні договору про відшкодування витрат зі сплати земельного податку, але після визначення меж території, які належать відповідачу в натурі. Втім, дій щодо визначення меж території відповідачем проведено не було.

28.01.2015 листом за вих.№12/06-2217/15 відповідач повідомив, що підписання договору про відшкодування витрат на сплату земельного податку можливе після реєстрації права господарського відання на обєкти нерухомого майна і визначення меж та площі земельної ділянки на підставі розробленої технічної документації.

02.12.2016 позивачем надіслано лист за вих.№1454 з проханням укласти договір про відшкодування земельного податку.

Позивач вказує, що 05.09.2015 відповідачем зареєстровано право господарського відання будівель та гідротехнічних споруд, що розташовані на земельній ділянці порту за адресою: вул. Шабська, 81, м. Білгород-Дністровський, Одеська область, про що свідчить інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна від 22.09.2017, індексний номер довідки 98109278.

Технічну документацію щодо визначення меж та площі земельних ділянок, що фактично використовується відповідачем, не розроблено.

Зазначає, що 13.09.2018 позивачем вкотре надіслано лист №1088 до відповідача щодо укладання договору. Листом від 27.09.2018 №1687/620/12-01-09 відповідач повідомив причину неукладання договору відсутність кадастрових номерів на земельні ділянки, однак зауважень щодо умов, викладених у договорі про відшкодування земельного податку, з боку адміністрації не надходило.

Позивач зазначає, що відповідач набув право на нерухоме майно не на підставі цивільно-правових угод, а внаслідок реорганізації шляхом виділу юридичної особи.

При цьому земельні ділянки, на яких розташовані передані обєкти нерухомості, відповідачу згідно з розподільчим актом не передавались. Отже, процедура переоформлення на відповідача земельних ділянок (з визначенням необхідних для обслуговування нерухомості площ) повинна відбуватись після поділу земельних ділянок та припинення права постійного користування земельної ділянки шляхом добровільної відмови позивача від права користування земельними ділянками.

Посилається на те, що відповідно до вимог ЗК України використання землі в Україні є платним, а ПК України передбачено сплату земельного податку.

Вказує, що відповідач використовує у своїй діяльності нерухоме майно, яке знаходиться на земельних ділянках позивача, та своєю бездіяльністю шляхом ухилення від укладання договору про відшкодування коштів по сплаті земельного податку завдає збитки позивачеві, що виявляється у сплаті позивачем земельного податку за площі земельних ділянок, які фактично використовуються у господарській діяльності відповідачем. На підтвердження цього надає аудиторський звіт Південного офісу Держаудитслужби від 17.08.2018 №05-14/12 за результатами державного фінансового аудиту діяльності позивача за період з 01.01.2015 по 31.03.2018, згідно з яким позивачем сплачено податку за земельні ділянки, на яких розташовані будівлі і споруди відповідача, в розмірі 1601060,48 грн.

У відзиві відповідач заперечує проти задоволення заявлених позивачем вимог. Вказує, що позивачем частково пропущені строки позовної давності, оскільки в п.7.1. розділу 7 проекту Договору зазначено, що умови договору застосовуються до відносин, які виникли з 13.06.2013 року.

Вказує, що постійним користувачем земельних ділянок, на яких знаходяться об'єкти портової інфраструктури відповідача, є позивач. Земельні ділянки позивача не перебувають у відповідача в оренді, суборенді, постійному користуванні тощо. Посилається на те, що відповідно до вимог ПК України сплата податку та збору здійснюється платником податку безпосередньо, а у випадках, передбачених законодавством, - податковим агентом, або представником платника податку. Покладення обовязку зі сплати земельного податку на інших осіб чинним законодавством не передбачене.

Зазначає, що процедура переоформлення земельних ділянок повинна відбуватись після поділу земельних ділянок та припинення права постійного користування земельними ділянками шляхом добровільної відмови позивача від права користування. Станом на 30.11.2018 позивачем не здійснено поділу та не припинено право постійного користування земельними ділянками шляхом добровільної відмови.

Посилається на те, що податок на земельні ділянки сплачується з дати державної реєстрації права власності на земельну ділянку. Щодо узгодженого акту обстеження земельної ділянки зазначає, що даний акт не підписано головою відповідача, а площа забудов визначена орієнтовно.

Відповідач не має можливості визначити межі земельних ділянок, на яких знаходяться обєкти портової інфраструктури, оскільки позивач знаходиться на стадії розроблення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельних ділянок, що знаходяться у постійному користуванні порту.

У відповіді на відзив позивач вказує, що порт відповідно до проекту Договору і є платником податку, а відповідач має відшкодовувати відповідні витрати, тому вказане відповідає вимогам ПК України.

Щодо підписання акту обстеження станом на 01.11.2013 вказує, що підписанти даного акту мали відповідні повноваження, крім того, в подальшому площі земельних ділянок будуть уточнені, а сторони здійснять перерахування суми відшкодування.

Відносно укладання Договору з умовою про урахування відносин, які виникли з 13.06.2013, вказує, що відповідач надав згоду на укладання такого договору листом від 26.09.2018 №1687/620/12-01-09.

Щодо відсутності підстав для укладання договору без наявності сформованих земельних ділянок посилається на відповідні судові рішення між відповідачем та іншими підприємствами.

У запереченні відповідач вказує, що проектом договору передбачено, що розмір відшкодування витрат розраховується пропорційно кількості одиниць площі оподаткування земельної ділянки, які використовуються відповідачем відповідно до акту встановлення розміру (площі) земельної ділянки (додаток 1 до проекту договору). Зазначає, що дані, наведені в акті щодо площі, не відповідають вимогам ЗК України, оскільки земельні ділянки на сьогодні не є обєктом цивільних прав: не сформовані, не визначено площі, меж, відсутня інформація в Державному земельному кадастрі.

Відповідач також зазначає, що акт обстеження станом на 01.11.2013 підписувався на виконання розпорядження ДП «АМПУ» №73 від 21.10.2013, а не з метою визначення площі земельної ділянки та нерухомого майна для подальшої компенсації відповідачем витрат позивача на сплату земельного податку.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

На виконання розпорядження Кабінету Міністрів України від 04.03.2013 №133-р «Про погодження пропозиції щодо реорганізації підприємств морського транспорту» видано наказ Міністерства інфраструктури України від 19.03.2013 №163 «Про заходи щодо реорганізації державних підприємств морського транспорту та утворення державного підприємства «Адміністрація морських портів України», пунктами 1,3 якого вирішено:

- реорганізувати державні підприємства морського транспорту за переліком згідно з додатком 1 шляхом виділу стратегічних обєктів портової інфраструктури, іншого майна, прав та обовязків стосовно них (далі реорганізація) відповідно до розподільчих балансів та утворити внаслідок виділу державне підприємство «Адміністрація морських портів України» (далі Адміністрація морських портів України);

- установити, що Адміністрація морських портів України є правонаступником державних підприємств морського транспорту, зазначених у п.1 цього наказу, у частині майна, прав та обовязків відповідно до розподільчих балансів.

В перелік підприємств морського транспорту, що підлягають реорганізації, увійшло Державне підприємство «Білгород-Дністровський морський торговельний порт» (Додаток 1 до наказу).

На виконання вказаного створено Державне підприємство «Адміністрація морських торговельних портів», якому відповідно до Акту приймання-передачі майна, майнових прав та зобовязань від 13.06.2013 позивачем передано на баланс права, обовязки та майно для забезпечення діяльності Білгород-Дністровської філії, у тому числі нерухоме майно (будівлі, споруди, автошляхи).

Порт згідно з актом на право постійного користування землею від 05.03.2004 ІІ-ОД №000022 користується земельною ділянкою за адресою: вул. Шабська, 81, м. Білгород-Дністровський, Одеська область та згідно з актом на право постійного користування землею від 22.01.2004 ІІ-ОД №000018 користується земельною ділянкою за адресою: вул. Приморська, 1, смт. Затока, Одеська область.

Після передання нерухомого майна, позивач звернувся до відповідача з пропозицією укласти договір про відшкодування витрат на сплату земельного податку за площі, на яких розташовані будівлі та споруди, що фактично використовуються відповідачем для забезпечення діяльності Адміністрації, до листа (від 04.10.2013 №2035) було додано проект відповідного договору. Докази направлення та отримання даного листа в матеріалах справи не містяться, втім, відповідач не заперечує отримання даного листа.

Окремим дорученням Міністерства інфраструктури України від 16.10.2013 №1220/16/11-13 Державному підприємству «Адміністрація морських портів України» доручено:

- спільно з підприємствами морської галузі, які реорганізовано (далі підприємства), провести інвентаризацію земельних ділянок, які забезпечують діяльність ДП «АМПУ»;

- за результатами інвентаризації скласти узгоджений акт згідно додатку;

- підприємствам надати на розгляд до Міністерства інфраструктури України узгоджений акт та необхідні документи для надання погодження щодо добровільної відмови від права постійного користування земельними ділянками;

- ДП «АМПУ» забезпечити оформлення правовстановлюючих документів на земельні ділянки.

Між позивачем та відповідачем підписано узгоджений акт обстеження земельної ділянки станом на 01.11.2013, згідно з яким для забезпечення власної діяльності Адміністрація порту використовує земельні ділянки за адресами: вул. Шабська, 81, м. Білгород-Дністровський, Одеська область та вул. Приморська, 1, смт. Затока, Одеська область.

14.03.2014 позивачем отримано лист від відповідача, в якому відповідач не заперечує у підписанні договору про відшкодування витрат на сплату земельного податку. Вказує, що проект договору після його узгодження в установленому порядку буде надісланий додатково (лист від 13.03.2014 №511). Даний лист надійшов у відповідь на лист від 04.03.2014 №406, копія якого у матеріалах справи відсутня.

03.09.2014 позивач повторно листом №1774 звернувся до відповідача з проханням підписати договір про відшкодування витрат на сплату земельного податку.

03.10.2014 Адміністрація листом за вих.№12/06-2/2373 повідомила про те, що не заперечує у підписанні договору про відшкодування витрат зі сплати земельного податку, але після визначення меж території, які належать відповідачу в натурі.

28.01.2015 листом за вих.№12/06-2217/15 відповідач повідомив, що підписання договору про відшкодування витрат на сплату земельного податку можливе після реєстрації права господарського відання на обєкти нерухомого майна і визначення меж та площі земельної ділянки на підставі розробленої технічної документації.

02.12.2016 позивачем знов надіслано лист за вих.№1454 з проханням укласти договір про відшкодування земельного податку.

05.09.2015 відповідачем зареєстровано право господарського відання будівель та гідротехнічних споруд, що розташовані на земельній ділянці порту за адресою: вул. Шабська, 81, м. Білгород-Дністровський, Одеська область, про що свідчить інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна від 22.09.2017, індексний номер довідки 98109278.

13.09.2018 позивачем надіслано лист №1088 до відповідача щодо укладання договору, позивач вказує, що ним здійснюються заходи щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі, а 21.06.2018 через Центр надання адміністративних послуг подано клопотання про проведення добровільної державної експертизи первинної технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі.

Листом від 26.09.2018 №1687/620/12-01-09 відповідач повідомив причину неукладання договору покладення обовязку зі сплати земельного податку на інших осіб законодавством не передбачено, а процедура переоформлення земельних ділянок повинна відбуватись після поділу земельних ділянок та припинення права постійного користування земельними ділянками.

Позивачем також надано аудиторський звіт Південного офісу Держаудитслужби від 17.08.2018 №05-14/12 за результатами державного фінансового аудиту діяльності позивача за період з 01.01.2015 по 31.03.2018, згідно з яким позивачем сплачено податку за земельні ділянки, на яких розташовані будівлі і споруди відповідача, в розмірі 1601060,48 грн.

З урахуванням наведеного вище, суд приходить до наступного.

Згідно з частиною 3 статті 179 ГК України укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Статтею 187 ГК України визначено, що спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов'язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом. Інші переддоговірні спори можуть бути предметом розгляду суду у разі якщо це передбачено угодою сторін або якщо сторони зобов'язані укласти певний господарський договір на підставі укладеного між ними попереднього договору.

Зі змісту зазначеного вбачається, що переддоговірним є спір, який виникає у разі, якщо сторона ухиляється або відмовляється від укладення договору в цілому або не погоджує окремі його умови.

Обов'язковою умовою щодо спонукання в судовому порядку укласти господарський договір є, зокрема, обов'язковість для сторін укладення договору. Інші переддоговірні спори можуть бути предметом розгляду суду у разі, якщо це передбачено угодою сторін або якщо сторони зобов'язані укласти певний господарський договір на підставі укладеного між ними попереднього договору. Тобто, спонукання до укладення договору можливе тоді, коли хоча б одна із сторін є зобов'язаною його укласти через пряму вказівку закону, на підставі державного замовлення. У тому випадку, коли договір, що укладається, не ґрунтується на обов'язковому для суб'єктів господарювання державному замовленні або не є обов'язковим для укладення через пряму вказівку закону, спір про спонукання до укладення договору може бути предметом розгляду у суді у разі взаємної згоди сторін, або якщо сторони зобов'язались укласти договір на підставі існуючого між ними попереднього договору.

Відповідно до ст. ст. 626, 627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. ст. 628, 629 ЦК України).

В ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. ст. 640, 641 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. Пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов'язаною у разі її прийняття.

Загальний порядок укладання господарських договорів визначено також в ст. 181 ГК України, згідно з якою господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках. Сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору. За наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором. Сторона, яка одержала протокол розбіжностей до договору, зобов'язана протягом двадцяти днів розглянути його, в цей же строк вжити заходів для врегулювання розбіжностей з другою стороною та включити до договору всі прийняті пропозиції, а ті розбіжності, що залишились неврегульованими, передати в цей же строк до суду, якщо на це є згода другої сторони. У разі досягнення сторонами згоди щодо всіх або окремих умов, зазначених у протоколі розбіжностей, така згода повинна бути підтверджена у письмовій формі (протоколом узгодження розбіжностей, листами, телеграмами, телетайпограмами тощо). У разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся). Якщо одна із сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами ЦК України.

З урахуванням відсутності прямої вказівки закону про обовязковість укладення договору про відшкодування витрат на сплату земельного податку, а також відсутності попереднього договору у розумінні ст. 182 ГК України, яким було б врегульовано істотні умови основного договору, а також строк його укладання, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Крім того, проект правочину, про зобовязання укладення якого просить порт, позивач в позовних вимогах не зазначив, хоча згідно з вимогами ч. 9 ст. 238 ГПК України у спорі, що виник при укладанні або зміні договору, в резолютивній частині вказується рішення з кожної спірної умови договору, а у спорі про спонукання укласти договір - умови, на яких сторони зобов'язані укласти договір, з посиланням на поданий позивачем проект договору.

Тобто, вирішуючи дану категорію спорів у своїх рішеннях господарські суди повинні зазначати, зокрема, у рішенні про спонукання укласти договір - умови, на яких сторони зобов'язані укласти договір, з посиланням на поданий позивачем проект цього договору.

Проте в даному випадку, вимоги позивача не узгоджуються з положеннями ст. 238 ГПК України, оскільки не містять відповідних умов з посиланням на поданий позивачем проект.

Вказане узгоджується з правовою позицією, яка викладена у Постанові ВС від 11.09.2018 по справі № 911/1170/17.

За таких обставин, суд доходить висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог Державного підприємства "Білгород-Дністровський морський торговельний порт".

Щодо посилання позивача на відповідні судові рішення між відповідачем та іншими підприємствами, відповідно до яких відсутність сформованих земельних ділянок не може слугувати підставою для неукладання договору на відшкодування витрат на сплату земельного податку, суд враховує, що позовні вимоги у справах, про які зазначає відповідач, містять інший предмет та підставу (розірвання договору про відшкодування витрат, внесення змін до договору тощо).

Стосовно зазначення відповідачем про частковий сплив строків позовної давності, суд вказує наступне.

За змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Оскільки суд приходить до висновку про відмову у позові з підстав його необґрунтованості, питання щодо застосування строків позовної давності не розглядається.

Крім того, суд вказує, що позивач не позбавлений можливості звернутися до суду за захистом своїх прав шляхом обрання іншого способу їх захисту.

Керуючись наведеним вище, відповідно до ст.ст. 179, 181, 182, 187 ГК України, ст.ст. 624, 626, 628, 629, 638, 640, 641 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Відмовити у задоволенні позову Державного підприємства "Білгород-Дністровський морський торговельний порт" (вул. Шабська, буд.81, м. Білгород-Дністровський, Одеська область, 67700, ) до Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (просп. Перемоги, 14, м. Київ, 01135, ) в особі Білгород-Дністровської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (вул. Шабська, 81, м. Білгород-Дністровський, Одеська область, 67701, ) про зобов'язання укласти договір про відшкодування витрат на сплату земельного податку.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом двадцяти днів з моменту складення повного тексту.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Вступна та резолютивна частина рішення оголошені в судовому засіданні 18.02.2019. Повний текст рішення складено та підписано 27 лютого 2019 р.

Суддя Р.В. Волков