Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.02.2019 м. Івано-ФранківськСправа № 909/1070/18

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Максимів Т. В., секретар судового засідання Масловський А. Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна",

до відповідача: Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Галицька"

про стягнення страхового відшкодування в сумі 24969 грн 96 к.

представники сторін не з'явилися,

встановив: Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "ПЗУ Україна" звернулось в суд із позовом до приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Галицька" про відшкодування шкоди в розмірі 24969 грн 96 к.

Вирішення процесуальних питань під час розгляду справи.

11.12.2018 суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі, постановив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження та призначив судове засідання у справі на 10.01.2019 (ухвала суду від 11.12.2018).

10.01.2019 суд відклав розгляд справи на 11.02.2019 (ухвала суду від 10.01.2019).

11.02.2019 представник позивача в судове засідання не з'явився, однак надіслав клопотання (від 01.02.2019 вх.№1792/19) про розгляд справи без участі представника у зв'язку з неможливістю забезпечити його явку в судове засідання. В поданому клопотанні зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач своїм конституційним правом на захист прав і охоронюваних законом інтересів не скористався, явки в судове засідання уповноваженого представника не забезпечив, про причини неявки суд не повідомив; про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. 11.02.2019 через канцелярію господарського суду подав відзив на позовну заяву вх.№2435/19.

Відповідно до ч.2 ст.42 ГПК України, учасники справи зобов'язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об'єктивному встановленню всіх обставин справи.

Враховуючи викладене, суд вважає, що вжив всі залежні від нього заходи для повідомлення сторін належним чином про розгляд судової справи і забезпечення їх явки в судове засідання для реалізації ними права на судовий захист своїх прав та інтересів, що дає підстави для висновку суду щодо розгляду справи в порядку, передбаченому статтею 202 ГПК України.

У судовому засіданні 11.02.2019 суд ухвалив вступну та резолютивну частини рішення.

Позиція позивача.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту від 26.12.2016 № АМ. 114738 та страхового акта від 16.02.2018 № UA008/L01/03, який складено внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулась 12.10.2017 за участю застрахованого транспортного засобу "Renault Lodgy" (державний номер НОМЕР_1) здійснив виплату страхового відшкодування страхувальнику та, як наслідок, відповідно до положень статті 27 Закону України "Про страхування" та статті 993 Цивільного кодексу України отримав право регресної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду, а саме до водія транспортного засобу "Mercedes-Benz" (державний номер НОМЕР_3) ОСОБА_1, цивільно-правова відповідальність якого застрахована у Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Галицька" (поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АК/3139161).

Заперечення відповідача.

У відзиві на позов від 11.02.2019 вх.№2435/19 представник відповідача просить задовольнити позовні вимоги про стягнення заборгованості у сумі 24969 грн. 96 копійок - частково, зокрема задовольнити позовну заяву на суму 22969 грн. 96 к. Щодо вимог про стягнення страхового відшкодування в розмірі 2000,00 грн заперечив та вказав, що відповідно до полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АК/3139161, яким застраховано цивільно-правову відповідальність ОСОБА_1 2000,00 грн становить франшиза, яку позивач не врахував у позовних вимогах.

Обставини справи, дослідження доказів.

Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об'єктивно оцінивши відповідно до приписів статті 86 Господарського процесуального кодексу України в сукупності всі докази, які мають значення для вирішення спору по суті, суд встановив таке.

26.12.2016 між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "ПЗУ Україна" та ПП "Текстон-Україна" було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № АМ. 114738, відповідно до умов якого застраховано майнові інтереси страхувальника з володіння, користування, розпорядження транспортними засобом "Renaul Lodgy" (державний номер НОМЕР_1 ) рік випуску 2016. Строк дії договору з 28.12.2016 до 27.12.2017.

12.10.2017 близько 08:45 год в м. Львів на вул. Виговського, 77 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля "Mercedes Benz" (державний номер НОМЕР_3), яким керував ОСОБА_1. та автомобіля "Renault Lodgy" (державний номер НОМЕР_2), яким керувала ОСОБА_2

Учасниками зазначеної вище дорожньо-транспортної пригоди складено Повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (Європротокол), копія якого приєднана до матеріалів справи. Відповідно до цього Повідомлення, дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення водієм ОСОБА_1 Правил дорожнього руху України (розділ 13 "Дистанція , інтервал, зустрічний роз'їзд").

На виконання умов договору добровільного страхування, Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "ПЗУ Україна", відповідно до розрахунку страхового відшкодування, на підставі страхового акта від 16.02.2018 № UA008/L01/03, рахунку-фактури № 13656 від 30 жовтня 2017 року, виплатило страхове відшкодування в розмірі 24969 грн 96 к, що підтверджується платіжним дорученням від 22 лютого 2018 року №12509.

28.09.2018 позивач направив на адресу відповідача заяву про страхове відшкодування на суму 24969 грн 96 к. вих. № 1138290 від 28.09.2018; докази направлення претензії наявні в матеріалах справи.

Проте, станом на час розгляду справи страхове відшкодування від відповідача на рахунок позивача не надійшло, у зв'язку із чим позивач змушений звернутися за захистом порушеного права до суду.

При ухваленні рішення суд застосував такі норми права.

Згідно з ч. 1 ст. 352 Господарського кодексу України, страхування - це діяльність спеціально уповноважених державних організацій та суб"єктів господарювання (страховиків), пов"язана з наданням страхових послуг юридичним особам або громадянам (страхувальникам) щодо захисту їх майнових інтересів у разі настання визначених законом чи договором страхування подій (страхових випадків), за рахунок грошових фондів, які формуються шляхом сплати страхувальниками страхових платежів. Страхування може здійснюватися на основі договору між страхувальником і страховиком (добровільне страхування) або на основі закону (обов'язкове страхування) - ч. 2 ст. 352 Господарського кодексу України.

Частиною 1 ст. 355 Господарського кодексу України передбачено, що об'єкти страхування, види обов"язкового страхування, а також загальні умови здійснення страхування, вимоги до договорів страхування та порядок здійснення державного нагляду за страховою діяльністю визначаються ЦК України, цим кодексом, законом про страхування, іншими законодавчими актами.

За приписами статті 979 Цивільного кодексу України та статті 16 Закону України "Про страхування", за договором страхування одна сторона (страховик) зобов"язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов"язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

В силу положень частини першої та пункту 1 частини другої статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв"язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно з абз. 3 ч. 1 ст. 988 Цивільного кодексу України, страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Відповідно до ст. 990 вказаного кодексу, страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Згідно приписів ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.1 ст. 1188 Цивільного кодексу України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Згідно приписів статті 993 Цивільного кодексу України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

У цьому випадку існує основне зобов'язання між страхувальником або вигодонабувачем, з одного боку, і особою, відповідальною за збитки , - з іншого. Однак, тут відбувається зміна осіб у зобов'язанні шляхом переходу прав кредитора до іншої особи на підставі закону: страховик заміняє собою страхувальника в його вимогах до особи, відповідальної за збитки. Отже, позивач, здійснивши виплату страхового відшкодування, набув право вимоги до особи, відповідальної за заподіяні збитки.

Перехід прав страхувальника до страховика після виплати страхового відшкодування здійснюється на підставі договору, за яким страхувальник передає свої права страховику і приймає на себе зобов'язання сприяти останньому в здійсненні його суброгаційних прав . Страхувальник передає свої права на добровільній основі. При цьому, права вимоги передаються в тому ж обсязі, в якому вони могли б бути здійснені самим страхувальником.

Право вимоги переходить до страховика в межах виплаченої суми страхового відшкодування. Отже, страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов'язанні.

У зв'язку із настанням страхового випадку, на виконання умов договору добровільного страхування, ПрАТ "Страхова компанія "ПЗУ Україна " виплатило страхове відшкодування в розмірі 24969 грн 96 к.

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля "Mercedes Benz" (державний номер НОМЕР_3) - ОСОБА_1, на момент скоєння ДТП була застрахована "ПрАТ "СК "Галицька" згідно з полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/313916. Полісом передбачено ліміт відповідальності за шкоду майну, що становить 100 000,00 грн, розмір франшизи 2000 (дві тисячі гривень).

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України " Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров"ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров"ю, майну третьої особи.

Судом встановлено, що при розрахунку заявленої до стягнення суми позивачем помилково враховано розмір франшизи в сумі 2000,00 грн., оскільки як визначено ст.12 ЗУ "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

В полісі обов'язкового страхування №АК/3139161, за яким застрахована цивільно-правова відповідальність винного у скоєнні ДТП власника транспортного засобу, франшиза визначена у розмірі 2000,00 грн.

Як зазначено в п. 1.8. ст. 1 ЗУ "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страховий поліс - єдина форма внутрішнього договору страхування, яка посвідчує укладення такого договору. А тому при визначенні розміру страхового відшкодування слід використовувати дані, які узгоджені сторонами в страховому полісі.

Відповідно до ст.73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона, згідно ст.74 ГПК України, повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Суд дослідивши подані позивачем докази, визнав їх належними та достатніми в розумінні статей 76, 79 Господарського процесуального кодексу України.

Висновок суду.

Оцінивши надане суду обґрунтування позовних вимог, перевіривши матеріали справи та взявши до уваги заперечення відповідача, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову в розмірі 22969 грн. 96 к., в частині позовних вимог про стягнення страхового відшкодування в розмірі 2000,00 грн суд відмовляє, оскільки ця сума є франшизою, яка не повинна враховуватися при розрахунку страхового відшкодування.

Судові витрати.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору суд покладає на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При цьому, суд зазначає що відповідно до ст.130 Господарського процесуального кодексу України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи часткове задоволення позовних вимог та визнання відповідачем позову в цій частині позивачу за його клопотанням (ст.7 Закону України "Про судовий збір") належить повернути судовий збір в розмірі 810 грн 44 к. Судовий збір в розмірі 810 грн 44 к. суд покладає на відповідача.

Судовий збір в розмірі 141 грн 13 к. суд покладає на позивача.

На підставі викладеного, у відповідності до ст.124, ст.129 Конституції України, керуючись ст. 74, 86, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

позов Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Галицька" про стягнення страхового відшкодування в сумі 24969 грн 96 к. задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Галицька", вул. Василіянок, 22, м. Івано-Франківськ, 76018 (код 22186790) на користь Приватного акціонерного товариства " ПЗУ Україна", вул. Дегтярівська, 62, м. Київ, 04112 (код 20782312) - 22969 (двадцять дві тисячі дев"ятсот шістдесят дев"ять гривень) 96 к. страхового відшкодування та 810 (вісімсот десять гривень ) 44 к. судового збору.

В частині позовних вимог про стягнення страхового відшкодування в сумі 2000 (дві тисячі гривень) відмовити.

Судовий збір в сумі 141 (сто сорока однієї гривні) 13 к. покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржено в порядку та строк, визначений розділом IV Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 18.02.2019

Суддя Т.В. Максимів