ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" лютого 2019 р. Справа№ 910/14513/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Агрикової О.В.

суддів: Хрипуна О.О.

Чорногуза М.Г.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження

без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу

Приватного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр транспортного сервісу "Ліски"

на рішення Господарського суду міста Києва від 28.12.2018 р. (повний текст рішення складено 28.12.2018 року)

у справі № 910/14513/18 (суддя - Підченко Ю.О.)

за позовом Київського міського центру зайнятості

до Приватного акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення 47 678, 55 грн., -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2018 року Київський міський центр зайнятості звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 47 678, 55 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач направив на адресу відповідача лист-повідомлення щодо відшкодування виплаченої ОСОБА_1 на підставі ч. 4 ст. 35 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування України на випадок безробіття" матеріальної допомоги по безробіттю в розмірі 47 678, 55 грн., у зв'язку із поновленням ОСОБА_1 на посаді, проте, станом на час звернення з позовом до суду вказані кошти не відшкодовано позивачеві.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 28.12.2018 у справі №910/14513/18 позовні вимоги задоволено повністю. Присуджено до стягнення з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь Київського міського центру зайнятості виплачену допомогу по безробіттю у розмірі 47 678 грн. 55 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 762 грн. 00 коп.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що сума нарахованого позивачем забезпечення у розмірі 47 678,55 грн., нарахованих ОСОБА_2 під час перебування на обліку в центрі зайнятості у період з 23.01.2017 по 28.08.2017, як безробітному, підлягає відшкодуванню відповідачем у відповідності до ч. 4 ст. 35 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", оскільки із роботодавця утримується сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Приватного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр транспортного сервісу "Ліски" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 28.12.2018 р. у справі №910/14513/18 та прийняти нове, яким відмовити в позові повністю.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що при розрахунку суми стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу має значення і повинен враховуватися факт виплати працівникові вихідної допомоги при звільнені та допомоги по безробіттю.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.01.2018 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Агрикова О.В., судді Хрипун О.О., Чорногуз М.Г.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.01.2019 у справі №910/14513/18 відкрито апеляційне провадження у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

06.02.2019 від позивача через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого позивач заперечує проти доводів викладених в апеляційній скарзі та просить залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Статтями 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 був зареєстрований в Дарницькій районній філії Київського міського центру зайнятості як такий, що шукає роботу. Останнім місцем роботи ОСОБА_2 було Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" Філія "Центр транспортного сервісу "Ліски".

Місцевим господарським судом встановлено, що відповідно до витягу з наказів про прийняті рішення по особі: ОСОБА_2 ПК №00012, з 13.01.2017 ОСОБА_2 надано статус безробітного згідно з наказом № НТ170119 відповідно до ст. 43 Закону України "Про зайнятість населення" та з 20.01.2017 наказом НТ170120 призначено допомогу по безробіттю на підставі ст. ст. 22, 23 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття".

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 04 квітня 2017 року у справі №753/1150/17 за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" про визнання наказів про звільнення незаконним, поновлення на роботі та відшкодування моральної шкоди, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 19 липня 2017 року та постановою Верховного Суду від 13 червня 2018 року, позов задоволено частково. Визнано незаконним та скасувано наказ (розпорядження) № 756-ос/тр від 22.12.2016 року Філії "Центр транспортного сервісу "Ліски" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" щодо звільнення за п. 5 ч.1. ст. 41 КЗпП України ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової карти платника податків НОМЕР_1), визнато незаконним та скасувано наказ № 2425/ос від 22.12.2016 року Філії "Центр транспортного сервісу "Ліски" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" щодо звільнення за п. 5 ч.1. ст. 41 КЗпП України ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової карти платника податків НОМЕР_1). Вирішено поновити на посаді заступника начальника Філії "Центр транспортного сервісу "Ліски" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової карти платника податків НОМЕР_1) з 22.12.2016.

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообовязкового державного соціального страхування на випадок безробіття визначені Законом України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» від 02.03.2000 року №1533-III.

Відповідно до п.1 ст.1 вказаного вище Закону загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття (далістрахування на випадок безробіття) це система прав, обовязків і гарантій, яка передбачає матеріальне забезпечення на випадок безробіття з незалежних від застрахованих осіб обставин та надання соціальних послуг за рахунок коштів Фонду загальнообовязкового державного соціального страхування України на випадок безробіття.

Страховим випадком є подія, через яку застраховані особи втратили заробітну плату (грошове забезпечення) або інші передбачені законодавством України доходи внаслідок втрати роботи з незалежних від них обставин та зареєстровані в установленому порядку як безробітні, готові та здатні приступити до підходящої роботи і дійсно шукають роботу; застраховані особи опинилися в стані часткового безробіття (п.8 ч.1 ст.1 Закону).

Згідно з ч.1 ст.7 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» видами забезпечення за цим Законом є, зокрема, допомога по безробіттю.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.45 ЗУ «Про зайнятість населення» реєстрація безробітного в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, припиняється у разі поновлення на роботі за рішенням суду, що набрало законної сили.

Відповідно до наказу про поновлення на посаді заступника начальника філії - станції Київ - Ліски філії "Центр транспортного сервісу "Ліски" № 2109/ос від 29.08.2017, ОСОБА_2 поновлено на посаді, у зв'язку із чим наказом від 29.08.2017 № НТ170830 реєстрацію безробітного ОСОБА_2 було припинено, відповідно до абзацу 10, абзацу 1 п. п. 1 п. 37 Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2013 № 198.

Пунктом 2 частини 1 статті 31 Закону № 1533-III встановлено, що виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі поновлення безробітного на роботі за рішенням суду.

Частиною 1 статті 34 Закону №1533-III передбачено, що Фонд загальнообов'язкового державного соціального страхування має право, зокрема, стягувати з роботодавця суму страхових коштів та вартість соціальних послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду, а також незаконно виплачені безробітному суми матеріального забезпечення в разі неповідомлення роботодавцем Фонду про прийняття його на роботу.

Відповідно до ч.4 ст.35 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» роботодавця утримується сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

Отже, положеннями статей 34, 35 Закону передбачено право Фонду стягувати з роботодавця суму страхових коштів та вартість соціальних послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду та обов'язок роботодавця відшкодувати суму виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

Матеріалами справи підтверджено, що під час перебування гр. ОСОБА_2 на обліку в центрі зайнятості у період з 23.01.2017 по 28.08.2017 останньому виплачено забезпечення у розмірі 47678,55 грн.

04.09.2017 позивачем направлено на адресу відповідача лист-повідомлення з розміром виплаченої матеріальної допомоги безробітному ОСОБА_2 з реквізитами для повернення коштів протягом 15 календарних днів з моменту отримання листа-повідомлення. Проте, доказів на підтвердження відшкодування на користь позивача зазначеної вище забезпечення у розмірі 47 678,55 грн відповідачем не надано.

В апеляційній скарзі апелянт вказує, що отримання ОСОБА_2 допомоги по безробіттю та заробітної плати за час вимушеного прогулу, присудженої до стягнення рішенням Дарницького районного суду від 02.11.2017 по справі №753/13791/17, без урахування суми допомоги по безробіттю, є неправомірним, оскільки повинен враховуватись факт виплати працівнику вихідної допомоги при звільненні та допомоги по безробіттю.

Зазначені доводи апелянта, колегією суддів визнано безпідставними, з огляду на наступне.

Дійсно, в абз.2 п.32 постанови Пленуму Верховного Суду України за №9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», на яку посилається апелянт, роз'яснено, що при присудженні оплати за час вимушеного прогулу зараховується заробіток за місцем нової роботи (одержана допомога по тимчасовій непрацездатності, вихідна допомога, середній заробіток на період працевлаштування, допомога по безробіттю), який працівник мав в цей час.

Тобто, з наведеного пункту вбачається, що зменшується оплата за час вимушеного прогулу, в тому числі, на отриману допомогу по безробіттю, а не навпаки така допомога на суму оплати за час вимушеного прогулу. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 09 липня 2018 року у справі №914/1875/17.

Крім того, колегія суддів зазначає, що стягнення грошових коштів за вимушений прогул та стягнення виплаченого забезпечення в силу Закону, не є одним і тим же видом юридичної відповідальності.

Вартість соціальної допомоги по безробіттю, стягнення якої є предметом даного позову, виплачена центром зайнятості гр. ОСОБА_2, підлягає відшкодуванню відповідачем в порядку, встановленому ст.34, ст.35 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», а виплати, здійснені відповідачем гр. ОСОБА_2 на підставі рішення суду, - в порядку ч.2 ст.235 Кодексу законів про працю, є сумою середнього заробітку за час вимушеного прогулу, тобто види юридичної відповідальності відповідача перед позивачем та перед гр. ОСОБА_2, є різними, що не суперечить приписамст.61 Конституції України.

Пред'явлення гр. ОСОБА_2 позову про поновлення його на роботі, не позбавляло останнього права на отримання допомоги по безробіттю до моменту поновлення на роботі за рішенням суду, а тому не звільняє відповідача від обов'язку компенсувати вартість фактично здійснених гр. ОСОБА_2 соціальних виплат на підставі ч.4 ст.35 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» за період з моменту реєстрації останнього, як безробітного до зняття з обліку внаслідок поновлення її на роботі.

Беручи до уваги наведені вище обставини, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд дійшов правильного висновку про задоволення позову.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом повно та всебічно досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку, рішення Господарського суду міста Києва від 28.12.2018 у справі №910/14513/18 відповідає фактичним обставинам справи, ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а відтак передбачених законом підстав для зміни та скасування оскаржуваного рішення немає.

Враховуючи вимоги ст. 129 ГПК України, судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на апелянта.

Керуючись ст. ст. 253-254, 269, 272, п.1 ч.1 ст. 275, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Національної школи суддів України на рішення Господарського суду міста Києва від 28.12.2018 у справі №910/14513/18 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 28.12.2018 у справі №910/14513/18 залишити без змін.

3. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/14513/18.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та в строк передбаченими ст.ст. 287 - 289 ГПК України.

Головуючий суддя О.В. Агрикова

Судді О.О. Хрипун

М.Г. Чорногуз