ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

14 лютого 2019 року                                                                       Справа № 913/89/18

Розглянувши заяву №01-02-43/258 від 31.01.2019 Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації “Луганськгаз” про надання розстрочки виконання рішення суду у справі

за позовом Публічного акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” (вул. Б. Хмельницького, 6, м. Київ, 01001)

до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації “Луганськгаз” (вул. Гагаріна, 87, м. Сєвєродонецьк, Луганська область, 93400)

про стягнення 64043423 грн 24 коп.

Суддя Господарського суду Луганської області Косенко Т.В.

Секретар судового засідання Сокрута Н.М.

У засіданні брали участь:

від стягувача – Андрійко Є.Л., адвокат, довіреність №14-2010 від 26.10.2018;

від боржника – Сєньков Є.І., адвокат, довіреність №8 від 26.12.2018.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Луганської області від 07.06.2018, залишеним без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 15.08.2018 та постановою Верховного суду від 06.11.2018, позов Публічного акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації “Луганськгаз” про стягнення 64043423 грн 24 коп. задоволено частково; стягнуто з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації “Луганськгаз” на користь Публічного акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” пеню в сумі 13023213 грн 07 коп., 3% річних в сумі 2573282 грн 28 коп., втрати від інфляції в сумі 7536212 грн 30 коп., а також витрати зі сплати судового збору в сумі 348159 грн 97 коп.; в іншій частині позову відмовлено.

05.02.2018 від Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації “Луганськгаз” через канцелярію суду надійшла заява №01-02-43/258 від 31.01.2019, в якій заявник просить суд розстрочити виконання рішення Господарського суду Луганської області від 07.06.2018 у справі №913/89/18 на один рік з 15.08.2018 по 15.08.2019 згідно графіку погашення заборгованості.

Відповідно до Витягу з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду Господарського суду Луганської області від 05.02.2019 для розгляду заяви №01-02-43/258 від 31.01.2019 Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації “Луганськгаз” про надання розстрочки виконання рішення суду у справі №913/89/18 визначено головуючого суддю (суддю доповідача): Драгнєвіч О.В.

05.02.2019 на підставі розпорядження керівника апарату суду №80-р, у зв’язку з тим, що суддя Драгнєвіч О.В. не здійснює правосуддя у зв’язку з закінченням п’ятирічного строку призначення на посаду судді, відповідно до ст.32 ГПК України, Положення про автоматизовану систему документообігу суду та п.5.4 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у господарському суді Луганської області був проведений повторний автоматизований розподіл заяви з метою заміни судді, що підтверджується Витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.02.2019, та заява передана на розгляд судді Косенко Т.В.

Ухвалою господарського суду від 07.02.2019 розгляд заяви призначений на 14.02.2019.

Позивач у відзиві №14/5-386В від 11.02.2019 вважає заяву необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню. Зазначив, за результатами розподілу коштів, як газорозподільна організація, відповідач щодня отримує грошові кошти в обсязі 10,1360% від наданих послуг транспортування та 3,4722% за надані послуги постачання природного газу. Для потреб населення між сторонами підписаний договір №17-428-Н, за яким у січні 2019 НАК “Нафтогаз України” отримано 128 609 473 грн 70 коп., які складають 86,2431% отриманих коштів, відповідно боржником отримано 20 293 141 грн 60 коп., які складають 13,6082%.

Також вказав, що за рішенням суду стягуються інфляційні втрати та 3% річних за зобов’язаннями 2016 року, тобто за зобов’язаннями, які виникли у відповідача після початку та поза зоною проведення АТО, а тому відповідальність за невиконання зобов’язань за договором №16-147-Н від 12.01.2016 лежить в повній мірі на відповідачеві.

Крім того, внаслідок зовнішньополітичних чинників, у зв’язку із втратою контролю над ПАТ “Чорноморнафтогаз” та інших підприємств, що знаходяться на території АР Крим, позивач відобразив в своїй звітності знецінення інвестицій у вказаних підприємствах у сумі 899 806 тис. грн, знецінення запасів природного газу, розташованого у підземних сховищах АР Крим у сумі 1 903 484 тис. грн, у тому числі у складі витрат за 9 місяців, що закінчились 30.09.2017 у сумі 1 708 365 тис. грн. Стосовно Луганської та Донецької областей позивач провів знецінення інвестицій у частці підприємств у сумі 61179 тис. грн. Також збитки, понесені на окупованих територіях за 9 місяців, що закінчились 30.09.2014, складають 1 886 247 тис. грн. Вказана обставина є суттєвою, оскільки ПАТ “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” як державне підприємство є об’єктом, що має стратегічне значення для економіки і безпеки держави.

14.02.2019 від відповідача надійшли доповнення до заяви про надання розстрочки виконання рішення суду №01-02-43/368 від 12.02.2019, в яких останній зазначив, що основна заборгованість за договором на час винесення рішення судом була сплачена відповідачем. Підписанням спільних протокольних рішень сторони тим самим змінили порядок і строк проведення розрахунків згідно договору на купівлю-природного газу. Фактично, визнаючи неможливість розрахунків у цій частині підприємствами паливно-енергетичного комплексу, держава, приймаючи відповідні нормативно-правові акти (постанова КМУ №20 від 11.01.2005), змінює цим самим характер регулювання відповідних правовідносин, що склалися між сторонами на підставі укладених між ними договорів.

У зв’язку з численними зверненнями позивача до НКРЕКП про перегляд тарифу на розподіл природного газу для товариства, постановою НКРЕКП №366 від 28.03.2017 “Про встановлення тарифів на послуги розподілу природного газу для ПАТ “Луганськгаз” було встановлено нові тарифи на послуги розподілу природного газу для побутових споживачів у розмірі 0,02470 грн за 1 куб. м на годину (без урахування ПДВ) та непобутових споживачів у розмірі 0,09046 грн за 1 куб. м на годину (без урахування ПДВ), які вводились в дію з 01.04.2017, але не раніше дня, наступного за днем її опублікування в офіційному друкованому виданні – газеті “Урядовий кур’єр”. В подальшому постанова №366 була скасована постановою НКРЕКП №494 від 10.04.2017 “Про скасування деяких постанов Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг”. Відповідач оскаржив постанову НКРЕКП №494 від 10.04.2017 до Окружного адміністративного суду міста Києва, який постановою від 30.11.2017 задовольнив адміністративний позов ПАТ “Луганськгаз”; визнав протиправною та незаконною постанову НКРЕКП №494 від 10.04.2017 та скасував її з моменту прийняття в частині п.19 постанови, яким скасовано постанову НКРЕКП від 28.03.2017 №366 “Про встановлення тарифів на послуги розподілу природного газу для ПАТ “Луганськгаз”. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2018 постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.11.2017 скасовано та прийнято нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову ПАТ “Луганськгаз” відмовлено. Постановою Верховного Суду від 16.01.2019 у справі №К/9901/46635/18 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2018 скасовано; постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.11.2017 змінено, виключено з мотивувальної частини покликання на порушення процедури прийняття постанови НКРЕКП №494 від 10.04.2017; в іншій частині постанову Окружного адміністративного суду міста Києва залишено без змін. З огляду на викладене, ПАТ “Луганськгаз” на підставі вказаної постанови Верховного Суду буде звертатися до НКРЕКП для компенсування недоотриманої тарифної виручки за 2017-2018, що в свою чергу дасть можливість розрахуватися з ПАТ “НАК “Нафтогаз України” та своєчасно виконувати графік погашення заборгованості.

Розглянувши подану заяву про надання розстрочки виконання рішення, господарський суд зазначає наступне.

В обґрунтування заяви про розстрочку виконання рішення Господарського суду Луганської області ПАТ “Луганськгаз” посилається на наступне.

Починаючи з квітня 2014 року здійснення господарської діяльності у Луганській області стало неможливим у зв’язку з загальновідомим фактором: проведенням антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей. Внаслідок негативних факторів та обставин, на які ПАТ “Луганськгаз” не може вплинути, має місце неспроможність підприємства здійснювати господарську діяльність та отримувати прибуток з квітня 2014 року, виконувати поточні (договірні) та інші вже існуючі зобов’язання.

Через дію незаконних озброєних воєнізованих формувань та угруповань на території, не підконтрольній владі України у межах Луганської області ПАТ “Луганськгаз” фактично позбавлено права володіння та користування майном, яке перебуває у власності та господарському віданні товариства і його відокремлених структурних підрозділів.

Також у зв’язку з захопленням структурних підрозділів ПАТ “Луганськгаз” на території не підконтрольній владі України у межах Луганської області відповідно до даних бухгалтерського обліку, ПАТ “Луганськгаз” було позбавлене основних засобів (за вартість на кінець періоду), вартість яких складає 311 807 340 грн 60 коп.

Відповідно до Статуту основним видом діяльності ПАТ “Луганськгаз” є транспортування, постачання та розподіл природного газу. При аналізі споживання обсягів протранспортованого природного газу (розподілу) всіма категоріями споживачів Луганської області за 2014 рік у розрізі філій та у порівнянні першого та другого півріччя, зниження обсягів споживання у співвідношенні І та ІІ півріччя у відсотковому значенні складає всього по Луганській області 69,5%. При аналізі споживання обсягів протранспортованого природного газу (розподілу) всіма категоріями споживачів Луганської області за І півріччя 2014 року та І півріччя 2015 року у розрізі філій та у порівнянні, зниження обсягів споживання у співвідношенні І півріччя 2014 року та І півріччя 2015 року у відсотковому значенні складає всього по Луганській області 68,8%. При аналізі споживання обсягів протранспортованого природного газу (розподілу) всіма категоріями споживачів Луганської області за І півріччя 2014 року та І півріччя 2016 року у розрізі філій та у порівнянні, зниження обсягів споживання у співвідношенні І півріччя 2014 року та І півріччя 2016 року у відсотковому значенні складає всього по Луганській області 73,1%.

Також ПАТ “Луганськгаз” займає монопольне становище на ринку надання послуг з розподілення природного газу для споживачів Луганської області та має стратегічне значення для Державного Бюджету України.

Крім того, НКРЕКП для ПАТ “Луганськгаз” затверджувались значно занижені тарифи на розподіл природного газу, які є економічно необґрунтованими. ПАТ “Луганськгаз” неодноразово зверталось до НКРЕКП про перегляд тарифу.

ПАТ “Луганськгаз” також сподівається на закінчення АТО та повернення підприємству захопленого майна і територій в межах Луганської області, що дозволить підприємству здійснювати господарську діяльність в повному обсязі та повністю відновити підприємство, територію обслуговування та виправити фінансове становище.

Відповідно до ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов’язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов’язків щодо доказів.

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об’єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ст.1291 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов’язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до ч.1 ст.326 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов’язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов’язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно з ч.ч.1-4 ст.331 Господарського процесуального кодексу України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім’ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Підпунктами 7.1.1 та 7.1.2 п.7 постанови пленуму Вищого господарського суду України “Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України” від 17.10.2012 №9 передбачено, що відстрочка - це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом. Наприклад, відстрочка може надаватись за рішенням, у якому господарським судом визначено певний строк звільнення приміщення, повернення майна тощо. Розстрочка означає виконання рішення частками, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частки також повинні визначатись господарським судом. При цьому слід мати на увазі, що розстрочка можлива при виконанні рішення, яке стосується предметів, що діляться (гроші, майно, не визначене індивідуальними ознаками; декілька індивідуально визначених речей тощо).

Отже, законодавець у будь-якому випадку пов’язує розстрочку виконання рішення з об’єктивними, непереборними, тобто виключними обставинами, які надають підстави для розстрочки виконання рішення.

Як зазначено в рішенні Конституційного Суду України №5-пр/2013 від 26.06.2013 розстрочення чи відстрочення виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувача і боржника.

Виконання рішень, винесених судом, є невід’ємною частиною “права на суд”, адже в іншому випадку положення статті 6 Конвенції будуть позбавлені ефекту корисної дії (пункти 34, 37 рішення Європейського суду з прав людини у справі “Бурдов проти Росії”).

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 17.05.2005 у справі “Чижов проти України” зазначено, що на державі лежить позитивне зобов’язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як в теорії, так і на практиці, а затримка у виконанні рішення не повинна бути такою, що порушує саму сутність права, яке захищається відповідно до параграфу 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Із підстав, умов та меж надання розстрочки виконання судового рішення випливає, що безпідставне надання розстрочки без обґрунтованих на те мотивів, надане на тривалий період без дотримання балансу інтересів стягувача та боржника порушує основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення, а тому таке судове рішення не може вважатися законним та справедливим.

Указом Президента України №405/2014 від 14 квітня 2014 року введено в дію рішення РНБО України від 13 квітня 2014 року “Про невідкладні заходи щодо боротьби з терористичною загрозою і збереження територіальної цілісності України” та розпочато проведення Антитерористичної операції на території Донецької і Луганської областей.

Згідно з ст.1 Закону України №1669-VII від 02.09.2014 “Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції” (далі - Закон №1669) період проведення антитерористичної операції це час між датою набрання чинності Указами Президента України “Про рішення Ради національної безпеки і оборони України” від 13 квітня 2014 року, “Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України” №405/2014 від 14 квітня 2014 року та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Таким чином, датою початку періоду проведення антитерористичної операції є 14 квітня 2014 року і на момент розгляду вказаної заяви проведення антитерористичної операції триває.

Суд погоджується з доводами Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації “Луганськгаз” про те, що проведення антитерористичної операції на території Луганської області призвело до виникнення виключних обставин, за умови існування яких заявник не має можливості здійснювати в повній мірі свою господарську діяльність, виконувати поточні та інші вже існуючі договірні зобов’язання. Зокрема, ПАТ “Луганськгаз” фактично позбавлено права володіння та користування майном близько 60%, яке перебуває у власності та господарському віданні товариства і його відокремлених структурних підрозділів, які знаходяться на непідконтрольній Українській владі території. Загальна сума втрачених основних засобів складає 311 807 240 грн 60 коп. Крім того, у зв’язку з проведенням АТО на території Луганської області та перебуванням боржників на непідконтрольний території, нездійснення ними оплати за поставлений природний газ, неможливість проведення на непідконтрольній території банківських операцій прямим чином впливає на збільшення дебіторської заборгованості споживачів перед ПАТ “Луганськгаз” за природний газ.

Відносно доводів позивача про те, що за судовим рішенням у справі стягуються інфляційні втрати та 3% річних за зобов’язаннями 2016 року, тобто такими, що виникли у відповідача після початку та поза зоною проведення АТО, суд зазначає наступне.

Як вже зазначалось судом, ПАТ “Луганськгаз” втратило свої активи (основні засоби) внаслідок їх захоплення у 2014 році незаконними озброєними воєнізованими формуваннями, що негативно вплинуло на діяльність підприємства не тільки у 2014 році, а і у подальшому, зокрема, у 2016 році. Тобто, проведення на території Луганської області антитерористичної операції значним чином вплинуло на фінансовий стан ПАТ “Луганськгаз”.

Крім того, встановлення НКРЕКП для ПАТ “Лугансьгаз” тарифів на транспортування природного газу газорозподільними мережами відмінних від обґрунтованих відповідачем, також негативно вплинули на фінансову дисципліну підприємства і можливість своєчасно та в повному обсязі виконувати договірні зобов’язання.

З огляду на що вказані доводи позивача судом відхиляються.

Відповідно до Статуту основним видом діяльності ПАТ “Луганськгаз” є транспортування, постачання та розподіл природного газу. При аналізі споживання обсягів протранспортованого природного газу (розподілу) всіма категоріями споживачів Луганської області за 2014 рік у розрізі філій та у порівнянні першого та другого півріччя, зниження обсягів споживання у співвідношенні І та ІІ півріччя у відсотковому значенні складає всього по Луганській області 69,5%. При аналізі споживання обсягів протранспортованого природного газу (розподілу) всіма категоріями споживачів Луганської області за І півріччя 2014 року та І півріччя 2015 року у розрізі філій та у порівнянні, зниження обсягів споживання у співвідношенні І півріччя 2014 року та І півріччя 2015 року у відсотковому значенні складає всього по Луганській області 68,8%. При аналізі споживання обсягів протранспортованого природного газу (розподілу) всіма категоріями споживачів Луганської області за І півріччя 2014 року та І півріччя 2016 року у розрізі філій та у порівнянні, зниження обсягів споживання у співвідношенні І півріччя 2014 року та І півріччя 2016 року у відсотковому значенні складає всього по Луганській області 73,1%. Вказані обставини підтверджуються Аналізом обсягів про транспортування природного газу ПАТ “Луганськгаз” за 1 півріччя 2014 – 1 півріччя 2015 (а.с.190 т.3) та Аналізом обсягів протранспортованого природного газу ПАТ “Луганськгаз” за 1 півріччя 2014 – 1 півріччя 2016 (а.с.191 т.3).

Судом також враховується, що ПАТ “Луганськгаз” включено до Зведеного переліку суб’єктів природних монополій, розміщеного на офіційному веб-сайті Антимонопольного комітету України (а.с.192 т.3), та те, що воно займає монопольне становище на ринку надання послуг з розподілення природного газу для споживачів м.Луганська та Луганської області та має стратегічне значення для всієї Луганської області. Припинення діяльності підприємства призведене до звільнення значної кількості працівників, що призведе до посилення соціальної напруги серед населення та створить загрозу зриву закінчення цього опалювального сезону та підготовки до наступного опалювального сезону і функціонуванню багатьох підприємств, виробничі потужності яких залежать від надання заявником відповідних послуг.

Суд погоджується з доводами боржника про те, що негайне виконання судового рішення призведе до зупинки його господарської діяльності, неможливості відновлення пошкоджених газопроводів, неможливості забезпечувати природним газом споживачів Луганської області, що створить загрозу зупинення функціонування багатьох підприємств та може призвести до гуманітарної катастрофи.

Суд приймає до уваги, що на час розгляду справи №913/89/18 сума основної заборгованості відповідача перед позивачем за договором купівлі-продажу природного газу №16-147 від 12.01.2016 була погашена ПАТ “Луганськгаз” (частина за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету України, а частина – самостійно за рахунок здійснення часткових оплат). Таким чином, вартість поставленого природного газу позивачу компенсована.

Відносно фінансового стану сторін господарський суд зазначає наступне.

З метою оцінки фінансової можливості погашення заборгованості перед позивачем боржником подано до суду Баланс (Звіт про фінансовий стан) на 30.09.2018 та Звіт про фінансові результати за 9 місяців 2018 року, з останнього вбачається, що збиток підприємства порівняно з аналогічним періодом попереднього року зменшився з 130211000 грн до 24182000 грн.

Також щоб стабілізувати своє фінансове становище боржник неодноразово звертався з листами (а.с.141, 156, 166 т.3) до НКРЕКП, щодо перегляду тарифу на розподіл природного газу. До вказаних листів були додані розрахунки тарифів на послуги з розподілу та постачання природного газу у відповідний період.

Постановою НКРЕКП №366 від 28.03.2017 “Про встановлення тарифів на послуги розподілу природного газу для ПАТ “Луганськгаз” було встановлено нові тарифи на послуги розподілу природного газу для побутових споживачів у розмірі 0,02470 грн за 1 куб. м на годину (без урахування ПДВ) та непобутових споживачів у розмірі 0,09046 грн за 1 куб. м на годину (без урахування ПДВ), які вводились в дію з 01.04.2017, але не раніше дня, наступного за днем її опублікування в офіційному друкованому виданні – газеті “Урядовий кур’єр”. В подальшому постанова №366 була скасована постановою НКРЕКП №494 від 10.04.2017 “Про скасування деяких постанов Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг”. Відповідач оскаржив постанову НКРЕКП №494 від 10.04.2017 до Окружного адміністративного суду міста Києва, який постановою від 30.11.2017 задовольнив адміністративний позов ПАТ “Луганськгаз”; визнав протиправною та незаконною постанову НКРЕКП №494 від 10.04.2017 та скасував її з моменту прийняття в частині п.19 постанови, яким скасовано постанову НКРЕКП від 28.03.2017 №366 “Про встановлення тарифів на послуги розподілу природного газу для ПАТ “Луганськгаз”. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2018 постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.11.2017 скасовано та прийнято нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову ПАТ “Луганськгаз” відмовлено. Постановою Верховного Суду від 16.01.2019 у справі №К/9901/46635/18 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2018 скасовано; постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.11.2017 змінено, виключено з мотивувальної частини покликання на порушення процедури прийняття постанови НКРЕКП №494 від 10.04.2017; в іншій частині постанову Окружного адміністративного суду міста Києва залишено без змін.

Суд враховує намір ПАТ “Луганськгаз” на підставі вказаної постанови Верховного Суду звертатися до НКРЕКП для компенсування недоотриманої тарифної виручки за 2017-2018, що в свою чергу дасть можливість розрахуватися з ПАТ “НАК “Нафтогаз України” та своєчасно виконувати графік погашення заборгованості. Крім того, встановлення економічно обґрунтованого тарифу на послуги розподілу природного газу для побутових та непобутових споживачів також сприятиме покращенню фінансової дисципліни на підприємстві та надасть можливість погашення існуючих та поточних грошових зобов’язань перед контрагентами, зокрема, перед ПАТ “НАК “Нафтогаз України”.

Суд вважає, що оплата стягнутої судовим рішенням суми частинами, дасть можливість боржнику самостійно здійснити погашення заборгованості без негативного впливу на діяльність та фінансовий стан підприємства.

Також судом при вирішенні питання про розстрочку виконання рішення враховується майновий стан позивача і що Публічне акціонерне товариство “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” є об’єктом, що має стратегічне значення для економіки та безпеки держави та що через значний обсяг кредиторської заборгованості позивача не має можливості своєчасно здійснювати розрахунки з контрагентами, що є необхідним для безперервного постачання газу споживачам.

Крім того, суд звертає увагу, що передбачена процесуальним законом можливість розстрочення виконання судового рішення жодним чином не звільняє сторону боржника від виконання взятих на себе зобов’язань та виконання безспірних вимог стягувача, проте, надає сторонам можливість врегулювати фінансові питання зі зменшенням ризику негативних наслідків для обох сторін.

В даному випадку розстрочка виконання рішення суду здійснюється з метою недопущення погіршення економічної ситуації боржника, а також з метою недопущення невиконання рішення суду на користь кредитора. Тобто, справедливий баланс інтересів сторін у цій справі дотриманий.

Відносно строку надання розстрочки суд зазначає наступне.

Відповідач в заяві про надання розстрочки виконання рішення з урахуванням доповнення просить надати розстрочку виконання рішення суду у справі №913/89/18 з 15.08.2018 по 15.08.2019 згідно графіку погашення заборгованості.

Водночас, згідно ч.5 ст.331 Господарського процесуального кодексу України розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Таким чином, законодавець чітко визначив момент, з яким пов’язаний строк, на який може бути надане розстрочення виконання судового рішення – день ухвалення відповідного рішення, а не день набрання рішенням законної сили, як вважає ПАТ “Луганськгаз”.

В даному випадку днем ухвалення рішення у справі є 07.06.2018, а тому і розстрочення виконання рішення можливе з урахуванням саме цієї дати.

Також суд зазначає, що за практикою Європейського Суду з прав людини в окремих справах проти України встановлено, що короткі затримки, менші ніж один рік, не вважаються настільки надмірними, щоб піднімати питання про порушення п.1 ст.6 Конвенції (див. “Корнілов та інші проти України”, заява №36575/02, ухвала від 7 жовтня 2003 року; тривалість виконання - вісім місяців). І навіть, два роки та сім місяців, не визнавались надмірними і не розглядалися, як такі, що суперечать вимогам розумного строку, передбаченого ст. 6 Конвенції (див. ухвалу від 17 вересня 2002 року у справі “Крапивницький та інші проти України”, заява №60858/00). Отже, для з’ясування обставин чи є період виконання рішення надмірно тривалим, варто звернути увагу на особливі обставини кожної справи.

Господарський суд з урахуванням обставин справи, розмір боргу, який відповідач не спроможний сплатити на користь позивача одномоментно єдиним платежем, та наданих доказів приходить до висновку про часткове задоволення заяви №01-02-43/258 від 31.01.2019 Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації “Луганськгаз” про надання розстрочки виконання рішення суду у справі №913/89/18 та надає розстрочку виконання рішення протягом 4 місяців.

Керуючись ст.ст.234, 235, 331 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Заяву №01-02-43/258 від 31.01.2019 Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації “Луганськгаз” про надання розстрочки виконання рішення суду задовольнити частково.

2. Розстрочити виконання рішення Господарського суду Луганської області від 07.06.2018 у справі №913/89/18 наступним чином:

- 5870216 грн 91 коп. до 07.03.2019 включно;

- 5870216 грн 91 коп. до 07.04.2019 включно;

- 5870216 грн 90 коп. до 07.05.2019 включно;

- 5870216 грн 90 коп. до 07.06.2019 включно.

3. В іншій частині заяви відмовити.

Ухвала набирає законної сили 14.02.2019 відповідно до ст.235 ГПК України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції у строки, передбачені ст.256 ГПК України та порядку, визначеному п.17.5 Перехідних положень ГПК України.

Суддя Т.В. Косенко