ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" лютого 2019 р.м. ХарківСправа № 922/3670/18

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Аюпової Р.М.

при секретарі судового засідання Васильєві А.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут", м. Харків
до Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Київського району Харківської міської ради, м. Харків, Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Управління Державної казначейської служби України у Київському районі м. Харкова
про стягнення коштів в розмірі 9369,20 грн
за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1, дов. № Др-43-1218 від 28.12.2018;

відповідача - ОСОБА_2, дов. № 2-03 від 02.01.2019;

третьої особи - не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут", м. Харків, звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до відповідача - Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Київського району Харківської міської ради, м. Харків, про стягнення 3% річних в сумі 1849,18 грн. та інфляційних втрат в сумі 7520,01 грн. за рахунок субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу, послуг тепло-, водопостачання і водовідведення, квартирної плати (утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), управління багатоквартирним будинком, вивезення побутового сміття та рідких нечистот. Також позивач просить суд покласти на відповідача судові витрати.

Ухвалою господарського суду від 02.01.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання для розгляду справи по суті призначити на 28.01.2019 о 12:30 год.

24.01.2019 відповідачем, через канцелярію суду, надано відзив на позов (вх. № 2130), в якому, заперечуючи проти позову, відповідач зазначає, що спір, який виник між TOB Харківгаз Збут та Управлінням праці та соціального захисту населення адміністрації Київського району Харківської міської ради (надалі - Управління) не відноситься до спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності, та інших справ, розгляд яких віднесено до юрисдикції господарського суду. Відповідачем у 2015 році жодного разу не перераховувались позивачу субвенції із Державного бюджету за надані пільги населенню. Позивач не надав доказів (платіжних доручень), відповідно до яких відповідачем були перераховані кошти на рахунок позивача. У 2015 році субвенції з державного бюджету на ці цілі Управління не отримувало, так як Департамент фінансів Харківської ОДА централізовано перерахував субвенції, отримані згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 № 256 Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету (далі-Порядок № 256), без розподілу їх між бюджетами районів і міст обласного значення. Управління не може бути боржником, так як жодних грошових зобов'язань перед позивачем не мало. Позивачем не надано доказів, що Управління мало грошові зобов'язання перед ним та несвоєчасно їх виконало. Договором або законодавчим актом не встановлені строки надання субвенцій із Державного бюджету головним розпорядникам коштів для проведення останніми розрахунків з постачальниками комунальних послуг за надані населенню пільги. Строки перерахування коштів головними розпорядниками коштів після отримання субвенцій на свої рахунки, порушені не були.

05.02.2019 позивачем, через канцелярію суду, надано відповідь на відзив (вх. № 3175), в якій позивач зазначає, що між сторонами даного спору виникли правовідносини з надання послуг з газопостачання окремим категоріям населення на пільговій основі, у яких відповідач як розпорядник відповідних коштів зобов'язаний здійснювати розрахунки з газопостачальними підприємствами, що надають послуги особам, які згідно з чинним законодавством мають право на соціальні пільги. Законодавством не передбачена залежність розміру відшкодування від фактичного фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, чи випадки повного або часткового звільнення від обов'язку здійснення розрахунків з постачальниками послуг на пільгових умовах. Окрім цього, позивач наголосив, що саме Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Київського району Харківської міської ради (розпорядник коштів бюджетного фінансування) виступає як зобов'язана сторона і є належним відповідачем, оскільки згідно пункту 2 Порядку №256 саме відповідач, як розпорядник коштів місцевих бюджетів, здійснює розрахунки з постачальниками послуг, що надає йому право на компенсацію видатків за рахунок коштів державного бюджету, зокрема, і в судовому порядку.

11.02.2019 відповідачем. через канцелярію суду, надано заперечення на відповідь на відзив (вх. № 3585), в яких відповідач наголосив, що Порядками №№ 20, 256 та договором від 01.07.2015 № 08/07 не встановлено обов'язку сплати 3 % річних та інфляційних втрат за несвоєчасне виконання розрахунків за постачання природного газу пільговим категоріям громадян, у зв'язку з чим, Управління не визнає наявність заборгованості перед позивачем по сплаті 3% річних та інфляційних втрат.

Протокольними ухвалами від 28.01.2019, 11.02.2019 у судових засіданнях оголошувалась перерва, в порядку ст. 216 ГПК України.

У судовому засіданні 20.02.2019 представник позивача позов підтримав, наполягав на його задоволенні.

Представник відповідача у судовому засіданні 20.02.2019 проти позову заперечував, просив суд відмовити в його задоволенні.

Представник третьої особи у судове засідання 20.02.2019 не з'явився, про причину неявки суд не повідомив, вимог ухвали суду від 02.01.2019 не виконав. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідно до ст. 219 ГПК України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 20.02.2019 відповідно до ст. 240 ГПК України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд установив наступне.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут" (постачальник, позивач) та Управлінням праці та соціального захисту населення Київської районної державної адміністрації (Управління, відповідач, платник) укладено Договір від 01.07.2015 №08/7 про фінансування пільг населенню (надалі - договір) предметом якого є взаємне співробітництво між сторонами в частині проведення пільгових нарахувань за надані населенню послуги із споживання природного газу та фінансування цих пільг (пункт 1.1. договору).

Пунктом 1.2. договору передбачено, що постачальник здійснює постачання природного газу населенню, яке отримує пільги, а платник, здійснює проведення розрахунків за спожитий газ у частині пільг, пов'язаних із споживанням природного газу населенням, яке має відповідні пільги, відповідно до постанови КМУ від 11.01.2005 №20 (зі змінами) та постанови КМУ від 04.03.2002 №526.

У відповідності до підпункту 2.1.2. пункту 2.1. договору постачальник зобов'язався щомісяця, до 5 числа місяця, що слідує за звітним, складати на надавати Управлінню розрахунки видатків на відшкодування витрат, пов'язаних з наданням пільг згідно затвердженої форми "2-пільга".

Згідно підпункту 2.2.1. пункту 2.2. договору платник зобов'язується при надходженні субвенцій з державного бюджету та в межах затвердженого кошторису відшкодувати постачальнику вартість послуг, наданих пільговиками у минулому місяці, згідно форми 2.

Сторони зобов'язуються, щомісячно, не пізніше 8 календарних днів після закінчення звітного місяця, складати акти звіряння взаємних розрахунків за спожитий природний газ населенням, яке отримує пільги.

Даний договір набирає чинності з 01 січня 2015 року і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2015 року, а в частині проведення розрахунків за газ щодо фінансування пільг для населення - до їх повного виконання.

Як стверджує позивач ним протягом липня-грудня 2015 року здійснено постачання природного газу пільговій категорії населення Київського району, які підпадають під дію норм Законів України "Про жертви нацистських переслідувань", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист", Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", Закон України "Про прокуратуру" тощо.

Загальна вартість послуг у вказаний період становила 3128330,60 грн., проте відповідачем у встановлений строк не проведено у повному обсязі розрахунок за надані послуги з газопостачання пільговій категорії населення.

Такі обставини стали підставою для звернення з даним позов до суду з метою захисту порушених прав та охоронюваних законом інтересів ТОВ "Харківгаз Збут" шляхом стягнення з Управління праці та соціального захисту населення Київської районної державної адміністрації 3% річних у сумі 1849,18 грн. та інфляційних втрат у сумі 7520,01 грн.

Надаючи правову кваліфікацію обставинам справи, колегія суддів зазначає таке.

Пунктами 1, 6 статті 92 Конституції України встановлено, що виключно законами України визначаються права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов'язки громадянина; основи соціального захисту тощо.

Правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію, закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, визначено Законом України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії".

Статтею 19 вказаного Закону встановлено, що виключно законами України визначаються, зокрема, пільги щодо оплати житлово-комунальних, транспортних послуг і послуг зв'язку та критерії їх надання. Державні соціальні гарантії є обов'язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (статті 12-15), "Про жертви нацистських переслідувань" (статті 6-1 6-4), "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (статті 20, 30), "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист" (стаття 6), "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (стаття 12), "Про охорону дитинства" (стаття 13) передбачено соціальні пільги, зокрема, з оплати послуг з газопостачання для окремих категорій громадян.

Відповідно до наведених законодавчих актів України надання послуг пільговій категорії громадян є обов'язком позивача. При цьому в силу положень Конституції України та законів України, якими встановлені пільги окремим категоріям громадян, держава взяла на себе обов'язок відшкодовувати витрати підприємств, що такі пільги надають.

Таким чином, надання пільг ґрунтується на принципі відшкодування витрат підприємствам, які надають послуги пільговим категоріям громадян.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки визначені Законом України "Про житлово-комунальні послуги", відповідно до пункту 6 частини 1 статті 21 якого, виконавець має право отримувати компенсацію за надані відповідно до закону окремим категоріям громадян пільги та нараховані субсидії з оплати житлово-комунальних послуг і повертати їх у разі ненадання таких послуг чи пільг.

Відповідно до частини 6 статті 48 БК України бюджетні зобов'язання щодо виплати субсидій, допомоги, пільг по оплаті за надані послуги та компенсації громадянам з бюджету, на що згідно із законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються органами Державного казначейства України незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень

Згідно з пп. «б» п. 4 ч. 1 ст. 89 та ст. 102 БК України видатки на покриття витрат з оплати житлово-комунальних послуг (житлові субсидії населенню) здійснюються з місцевих бюджетів за рахунок коштів, які надходять з державного бюджету України (субвенцій з державного бюджету України) у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 № 256 затверджено Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету (далі - Порядок № 256), яким встановлено механізм фінансування видатків з місцевих бюджетів щодо надання житлових субсидій населенню на оплату природного газу за рахунок субвенцій з державного бюджету.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 256 головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, об'єднаних територіальних громад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення (далі - головні розпорядники коштів).

Головним розпорядником коштів бюджетного фінансування вищевказаних соціальних пільг Київського району є Управління праці та соціального захисту населення Київської районної державної адміністрації Харківської області.

Таким чином, саме на відповідача відповідно положень Порядку №256 покладено обов'язок щодо здійснення розрахунків, в тому числі і з постачальниками природного газу, за послуги, надані особам, які мають право на відповідні пільги.

З огляду на викладене, між сторонами виникли правовідносини з постачання природного газу окремим категоріям населення на пільговій основі, у яких відповідач, як розпорядник відповідних коштів зобов'язаний здійснювати розрахунки з організаціями, що надають послуги особам, які згідно з чинним законодавством мають право на соціальні пільги.

При цьому, чинне законодавство України не передбачає обов'язковості укладення договору про розрахунки з постачальниками послуг, наданих особам, які згідно з чинним законодавством мають право на пільги, оскільки зобов'язання сторін у таких відносинах виникають безпосередньо із законів України.

Таким чином, у відносинах щодо розрахунків з постачальниками послуг особам, які згідно з чинним законодавством мають право на соціальні пільги, головні розпорядники бюджетних коштів на фінансування соціальних програм виступають не як суб'єкти владних повноважень, а як боржники у зобов'язальних правовідносинах. Виходячи з положень статей 525, 526, 530 ЦК України і статті 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших нормативно-правових актів, договору. Сама по собі відсутність бюджетних коштів не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов'язання (вказана правова позиція викладена у постанові ОСОБА_3 Верховного Суду від 17.04.2018 у справі №906/621/17).

Статтею 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Згідно з ч.3 та 4 статті 11, ч. 1 та 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку; зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу; цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

Позивач є суб'єктом господарювання, який надає послуги постачання газу споживачам, метою діяльності позивача, як учасника господарських відносин є досягнення економічних та соціальних результатів та одержання прибутку відповідно до частини другої статті 3 ГК України.

Відповідно до статті 526 ЦК України, статті 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

З огляду на вказані норми законодавства у позивача виникло цивільне право на відшкодування вартості послуг постачання газу, наданих особам, які згідно з чинним законодавством мають право на соціальні пільги, а у відповідача, як органу, через який діє держава у цивільних відносинах, - цивільний обов'язок здійснити з позивачем розрахунок за надані цим особам послуги, оскільки: по-перше, держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин (частина перша статті 167 ЦК України); по-друге, держава набуває і здійснює цивільні права та обов'язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом (стаття 170 ЦК України).

За таких обставин, Управління праці та соціального захисту населення Київської районної державної адміністрації Харківської області відповідає за своїми зобов'язаннями, які виникли безпосередньо із закону та з договору, і така відповідальність не може ставитись в залежність від дій чи бездіяльності будь-яких третіх осіб.

Пунктом 2 Постанови № 256 встановлено, що головні розпорядники коштів місцевих бюджетів здійснюють розрахунки з постачальниками послуг на підставі поданих ними місячних звітів щодо послуг, наданих особам, які мають право на відповідні пільги.

Постановою Кабінету Міністрів України № 117 від 29.01.2003 запроваджено Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги та затверджено Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги (далі - Положення).

Пунктом 3 Положення відповідача визначено уповноваженим органом, який, у тому числі здійснює ведення обліку пільговиків шляхом формування на кожного пільговика персональної облікової картки згідно з формою "1-пільга".

Відповідно до п. 11 Положення уповноважений орган щомісяця: 1) звіряє інформацію, що міститься в Реєстрі, з інформацією, яка надходить від підприємств та організацій, що надають послуги, і у разі виявлення розбіжностей щодо загальної кількості пільговиків або розміру пільг, що надаються конкретному пільговику, не провадить розрахунків, що стосуються виявлених розбіжностей, до уточнення цієї інформації; 2) після проведення розрахунків з підприємствами та організаціями, що надають послуги, складає: реєстр погашення заборгованості перед підприємствами та організаціями, що надають послуги, згідно з формою "5-пільга" та реєстр розрахунків згідно з формою "7-пільга"; акти звіряння розрахунків за надані пільговикам послуги згідно з формою "3-пільга"; 3) до 15 числа подає фінансовим органам районних, районних у містах Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів міських рад акти звіряння розрахунків згідно з формою "3-пільга".

Згідно ч. 1 п. 8 Порядку № 256 отримані місцевими бюджетами суми субвенцій перераховуються протягом одного операційного дня на рахунки головних розпорядників коштів, відкриті в територіальних управліннях Державного казначейства, для здійснення відповідних видатків. При цьому головні розпорядники коштів у п'ятиденний термін здійснюють розрахунки із постачальниками відповідних послуг (ч. 2 п. 8 Порядку № 256).

Порядок перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20 (далі - Порядок № 20).

Відповідно до п. 6 Порядку № 20 органи Казначейства на підставі платіжних доручень головних розпорядників коштів місцевих бюджетів перераховують кошти на рахунки постачальників ресурсів (товарів, послуг).

Факт належного виконання позивачем своїх зобов'язань щодо постачання природного газу пільговим категоріям населення у липні-грудні 2015 року підтверджується оформленими сторонами актами звіряння розрахунків за надані населенню послуги.

Частиною другою статті 218 ГК України та статтею 617 ЦК України не передбачено такої підстави для звільнення від відповідальності, як відсутність у боржника необхідних коштів.

Конституційний Суд України неодноразово висловлював правову позицію щодо неможливості поставити гарантовані законом виплати, пільги тощо в залежність від видатків бюджету (рішення від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, від 17 березня 2004 року № 7-рп/2004, від 01 грудня 2004 року № 20-рп/2004, від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007).

Зокрема, у Рішенні від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007 Конституційний Суд України вказав на те, що невиконання державою своїх соціальних зобов'язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави (підпункт 3.2).

Разом з тим держава, запроваджуючи певний механізм правового регулювання відносин, зобов'язана забезпечити його реалізацію. У протилежному випадку всі негативні наслідки відсутності правового регулювання покладаються на державу.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини (далі -ЄСПЛ), а саме, у справі «Кечко проти України» (заява № 63134/00), ЄСПЛ зауважив, що держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату надбавок з державного бюджету, однак свідома відмова в цих виплатах не допускається, доки відповідні положення є чинними (пункт 23 рішення Суду). У пункті 26 вказаного рішення зазначено, що органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань.

В рішеннях ЄСПЛ від 18 жовтня 2005 року у справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» та від 30 листопада 2004 року у справі «Бакалов проти України» також зазначено, що відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України, не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання (пункти 48 та 40 цих рішень відповідно).

Отже, неналежне фінансування заходів соціального захисту окремих категорій громадян не є підставою для звільнення відповідача від відшкодування витрат, понесених позивачем внаслідок постачання природного газу населенню Київського району Харківської області, яке отримує пільги, та не може бути підставою для звільнення від відповідальності за порушення такого зобов'язання.

Предметом позову у даній справі є стягнення з Управління праці та соціального захисту населення Київської районної державної адміністрації суми 3% річних у розмірі 1849,18 грн. та інфляційних втрат в розмірі 7520,01 грн. у звязку з простроченням проведення розрахунку за постачання природного газу пільговим категоріям громадян.

Як вже зазначалося, факт належного виконання позивачем своїх зобов'язань щодо постачання природного газу пільговим категоріям населення у липні-грудні 2015 року підтверджується оформленим сторонами актами звіряння розрахунків за надані населенню послуги за формою "3-пільга", які підписані та скріплені печатками сторін.

Наслідки прострочення грошового зобов'язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, врегульовані законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК боржник зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Крім того, стаття 625 ЦК поширює свою дію на всі види грошових зобов'язань (вказана правова позиція викладена у постанові ОСОБА_3 Верховного Суду від 10.04.2018 у справі №910/10156/17).

Аналіз ст. 625 ЦК України вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання.

Постановою Пленуму ВГСУ від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" встановлено, що оскільки статтею 530 ЦК України не визначена форма пред'явлення вимоги кредитором, останній може здійснити своє право як шляхом надіслання платіжної вимоги-доручення, так і шляхом звернення до боржника з листом, телеграмою, надіслання йому рахунка (рахунка-фактури) тощо. При цьому якщо боржник (відповідач) заперечує одержання ним такої вимоги, кредитор (позивач) зобов'язаний подати господарському суду докази її надіслання боржникові. Останній, зі свого боку, не позбавлений права подати докази неодержання ним вимоги кредитора (наприклад, довідку підприємства зв'язку про ненадходження на адресу боржника відповідного рекомендованого поштового відправлення). Ухилення боржника від одержання на підприємстві зв'язку листа, що містив вимогу (відмова від його прийняття, нез'явлення на зазначене підприємство після одержання його повідомлення про надходження рекомендованого або цінного листа) не дає підстав вважати вимогу непред'явленою.

Суд зазначає, що позивач, направляючи документи за формою "3-пільга" відповідачу, щомісячно засвідчує факт надання послуг та вказує суму, яка підлягає відшкодуванню, що є письмовою вимогою про оплату та підставою для виконання зобов'язання в розумінні ст. 530 ЦК України (Аналогічну позицію висловив Вищий господарський суд України в постанові від 13.11.2017 у справі № 913/1313/16).

Як вбачається з матеріалів справи, з огляду на положення п.5 Порядку №256 та можливість коригувань актів звірки розрахунків з боку відповідача (вказаних в актах звірки станом на 1 число наступного за звітним) ТОВ Харківгаз Збут, здійснював розрахунок 3% річних та інфляційних з 1 числа через місяць після звітного, що є правом позивача.

Перевіривши розрахунок позивача, період нарахування суми 3% річних та інфляційних втрат, суд зазначає, що відповідний розрахунок є вірним, та відповідає нормам чинного законодавства, а тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 1849,18 грн. та інфляційних втрат у розмірі 7520,01 грн. є такими, що підлягають задоволенню.

Окрім того, суд зазначає, що відповідач контррозрахунку суми боргу суду не надав.

Щодо заперечень відповідача, що спір, який виник між ТОВ "Харківгаз Збуд" та Управлінням праці та соціального захисту населення адміністрації Київського району Харківської міської ради не відноситься до спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності та інших спорів, розгляд яких віднесено до юрисдикції господарського суду, суд зазначає наступне.

Господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов: участь у спорі суб'єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, врегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства; і, по-друге, - спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Господарські суди на загальних підставах вирішують усі спори між суб'єктами господарської діяльності, а також спори, пов'язані з вимогами про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктом публічно-правових відносин, - за умови, що такі вимоги не об'єднуються з вимогою вирішити публічно-правовий спір і за своїм суб'єктним складом підпадають під дію статті 1 ГПК України.

У випадку, якщо суб'єкт (у тому числі орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа) у спірних правовідносинах не здійснює владні управлінські функції щодо іншого суб'єкта, який є учасником спору, такий спір не має встановлених нормами Кодексу адміністративної юрисдикції України ознак справи адміністративної юрисдикції, і, відповідно, не повинен вирішуватись адміністративним судом.

Поняття "суб'єкт владних повноважень" визначено у статті 3 КАС України - це органи державної влади, орган місцевого самоврядування, їхні посадові чи службові особи, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Отже, необхідною та єдиною ознакою суб'єкта владних повноважень є здійснення цим суб'єктом владних управлінських функцій, при цьому ці функції повинні здійснюватись суб'єктом саме у тих правовідносинах, у яких виник спір.

Таким чином, справою адміністративної юрисдикції може бути переданий на вирішення адміністративного суду спір, який виник між двома (кількома) суб'єктами стосовно їхніх прав та обов'язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб'єкт законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб'єктів, а ці суб'єкти відповідно зобов'язані виконувати вимоги та приписи такого владного суб'єкта.

Враховуючи, що у відносинах щодо розрахунку з позивачем за надані ним особам, які згідно з чинним законодавством мають право на соціальні пільги, послуг з постачання природного газу, Управління (відповідач) виступає, не як суб'єкт владних повноважень, а як боржник у зобов'язальних цивільних правовідносинах, а між сторонами спору відсутні правовідносини влади та підпорядкування, суд відхиляє доводи відповідача про те, що цей спір не підлягає вирішенню в господарських судах.

Вказана правова позиція викладена у постанові ОСОБА_3 Верховного Суду від 17.04.2018 у справі №906/621/17.

Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Враховуючи викладене, позовні вимоги ТОВ "Харківгаз Збут" підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, понесені позивачем витрати по сплаті судового збору, покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 11, 12, 13, 73, 74, 76, 77, 79, 86, 123, 126, 129, 165, 232, 233, 236, 238, 240, 241, 242, 247, 252, 256 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Київського району Харківської міської ради (61002, м. Харків, вул. Сумська, 78, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут" (61004, м. Харків, вул. Москалівська, 57/59, поштова адреса: 61093, м. Харків, вул. Петра Болбочана, 54, ) 3% річних в сумі 1849,18 грн., інфляційні втрати в сумі 7520,01 грн. за рахунок субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу, послуг тепло-, водопостачання і водовідведення, квартирної плати (утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), управління багатоквартирним будинком, вивезення побутового сміття та рідких нечистот, а також судові витрати в сумі 1762,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. ч. 1, 2 ст.241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут" (61004, м. Харків, вул. Москалівська, 57/59, поштова адреса: 61093, м. Харків, вул. Петра Болбочана, 54, );

Відповідач - Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Київського району Харківської міської ради (61002, м. Харків, вул. Сумська, 78, );

Третя особа - Управління державної казначейської служби України у Київському районі (61024, м. Харків, вул. Алчевських, 44-А, ).

Повне рішення складено 25.02.2019.

Суддя ОСОБА_4

справа № 922/3670/18