УХВАЛА

м. Київ

27.02.2019Справа № 910/2297/19

Суддя Привалов А.І., розглянувши заяву Львівської міської ради

про забезпечення позову

у справі № 910/2297/19

за позовом Львівської міської ради

до Львівської обласної ради

про скасування рішення

Без виклику представників сторін.

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду міста Києва звернулась Львівська міська рада з позовом до Львівської обласної ради про визнання незаконним та скасування рішення від 25.10.2018р. № 752 «Про внесення змін до рішення Львівської обласної ради від 17.04.2018 року № 671 «Про приватизацію об'єктів комунальної власності територіальних громад області» в частині пунктів 3 та 4».

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідно до Конституції України та Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» обласні ради представляють спільні інтереси сіл, селищ, міст, які знаходяться на території відповідної області, а вирішення питань про продаж, передачу в оренду, концесію або під заставу об'єктів комунальної власності, які забезпечують спільні потреби територіальних громад і перебувають в управлінні обласних рад, здійснюється за дорученням відповідних рад. У зв'язку з цим, прийняття Львівською обласною радою оскаржуваного рішення щодо способу розпорядження будівлею, яка знаходиться на території м. Львова, без погодження (відповідного доручення) Львівської міської ради є незаконним та таким, що не відповідає державній політиці у сфері захисту дітей.

Одночасно з позивом позивачем подано заяву про забезпечення позову, в якій позивач просить суд забезпечити позов шляхом:

- зупинення виконання рішення Львівської обласної ради від 25.10.2018р. № 752 «Про внесення змін до рішення Львівської обласної ради від 17.04.2018 року № 671 «Про приватизацію об'єктів комунальної власності територіальних громад області» в частині пунктів 3 та 4»;

- зупинення проведення в електронній системі продажу на аукціоні з умовами малої приватизації - нежитлових приміщень загальною площею 2929,9 кв. м. (нежитлова будівля, літ. А-4 - 2410,5 кв.м.; склад, літ.В-1 - 79,2 кв.м.; майстерня, літ.Б-1 - 440,2 кв. м.), що знаходяться за адресою: вул. В.Короленка, 7, м. Львів.

В обґрунтування необхідності задоволення заяви про забезпечення позову позивач посилається на те, що у випадку вчинення відповідачем дій щодо відчуження спірних об'єктів нерухомого майна, виконання рішення у справі та відновлення порушених інтересів позивача буде ускладнене та потребуватиме докладення значних зусиль і витрат, оскільки необхідно буде звертатись із ще одним позовом до суду про витребування майна від добросовісного набувача.

Розглянувши заяву Львівської міської ради про забезпечення позову та проаналізувавши норми господарського процесуального законодавства України, суд відзначає наступне.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 136 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду (ч. 2 ст. 136 ГПК України).

Положеннями частини 1 статті 137 Господарського процесуального кодексу України визначено, що позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Забезпечення позову полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів, є засобом, що призначений гарантувати виконання майбутнього рішення господарського суду та реалізації кожним права на судовий захист.

Заява про забезпечення позову, є обґрунтованою із зазначенням адекватного засобу забезпечення позову, необхідного для забезпечення ефективного захисту.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову.

При цьому, обов'язок доказування покладається на особу, яка подала заяву про забезпечення позову. Доказування повинно здійснюватися за загальними правилами відповідно до ст.ст. 73, 74, 76-79. ГПК України, яка передбачає обов'язковість подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник з обраними заявником заходами забезпечення позову.

Відповідно до ст. 13 Конвенції, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006р. у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Салах Шейх проти Нідерландів", ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року), Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов'язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

При вирішення питання щодо вжиття заходів забезпечення позову, суд оцінив, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти та дійшов висновку, що вжиття заходів забезпечення позову шляхом, зазначеним у заяві позивача, буде мати наслідком збереження існуючого становища до розгляду справи по суті.

А також враховує правову позицію, викладену у Рішенні Конституційного Суду України від 31 травня 2011 року № 4-рп/2011 щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 376 у взаємозв'язку зі статтями 151, 152, 153 Цивільного процесуального кодексу України, "з метою гарантування виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог у процесуальних законах України передбачено інститут забезпечення позову" (абзац п'ятий пункту 4 мотивувальної частини).

Вказаний інститут є елементом права на судовий захист і спрямований на те, щоб не допустити незворотності певних наслідків відповідних дій щодо відновлення порушеного права. Він віднесений до механізму захисту прав і свобод людини, зокрема в судовому порядку, і є гарантією їх захисту та відновлення, а отже, елементом правосуддя. Забезпечення позову стосується всіх стадій судового провадження (підготовка, призначення, розгляд справи, виконання рішення) і є складовою комплексу заходів, спрямованих на охорону публічно-правового та матеріально-правового інтересу в господарському судочинстві, а також однією з гарантій реального виконання можливого позитивного для людини рішення, оскільки надає можливість суду до ухвалення рішення в господарській справі вжити заходів до забезпечення реалізації позовних вимог.

Відповідно до ст.13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Виходячи з системного тлумачення зазначених положень вбачається, що застосування заходів забезпечення позову необхідне через існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в даній справі, а захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, суд дійшов висновку, що заява Львівської міської ради обґрунтована та підлягає задоволенню. Обраний позивачем спосіб захисту забезпечення позову відповідає предмету спору.

Згідно ст. 141 Господарського процесуального кодексу України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

Проте, в даному випадку суд не вбачає необхідності в зустрічному забезпеченні, оскільки відсутні підстави вважати, що відповідач понесе збитки, у зв'язку із заявою позивача про забезпечення позову.

Відповідно частині 6 статті 140 Господарського процесуального кодексу України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає, зокрема, вид забезпечення позову і підстави його обрання.

Керуючись ст.ст. 136, 137, 138-140, 234 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

УХВАЛИВ:

1. Заяву Львівської міської ради задовольнити повністю.

2. Зупинити дію рішення Львівської обласної ради (79008, м. Львів, вул. Винниченка, 18; ) від 25.10.2018р. № 752 «Про внесення змін до рішення Львівської обласної ради від 17.04.2018 року № 671 «Про приватизацію об'єктів комунальної власності територіальних громад області» в частині пунктів 3 та 4».

3. Зупинити проведення в електронній системі продажу на аукціоні з умовами малої приватизації - нежитлових приміщень загальною площею 2929,9 кв. м. (нежитлова будівля, літ. А-4 - 2410,5 кв.м.; склад, літ.В-1 - 79,2 кв.м.; майстерня, літ.Б-1 - 440,2 кв. м.), що знаходяться за адресою: вул. В.Короленка, 7, м. Львів.

Стягувачем за ухвалою є: Львівська міська рада (79006, м. Львів, пл.. Ринок, 1; ).

Боржником за ухвалою є: Львівська обласна рада (79008, м. Львів, вул. Винниченка, 18; ).

4. Згідно ч.2 ст.235 Господарського процесуального кодексу України дана ухвала набирає законної сили з моменту її підписання - 27.02.2019р., підлягає негайному виконанню в порядку, встановленому чинним законодавством України для виконання судових рішень, та може бути пред'явлена до виконання в передбаченому чинним законодавством порядку до 27.02.2022р.

5. Зазначена ухвала з урахуванням п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про виконавче провадження" має статус виконавчого документа.

6. Дана ухвала може бути оскаржена у порядку, встановленому статтею 256 Господарського процесуального кодексу України та підпунктом 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Артем Ігорович Привалов