ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" лютого 2019 р. м. Київ Справа№ 910/6979/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Разіної Т.І.

суддів: Михальської Ю.Б.

Тищенко А.І.

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства "Херсонський хлібокомбінат"

на рішення Господарського суду міста Києва від 17.10.2018

у справі № 910/6979/18 (суддя Спичак О.М., м. Київ, повний текст рішення складено та підписано 05.11.2018)

за позовом приватного акціонерного товариства "Херсонський хлібокомбінат",

до 1) Державної фіскальної служби України,

2) Державної казначейської служби України,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів: міське комунальне підприємство "Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства м. Херсона",

про стягнення 73 428,52 грн. збитків

За результатами розгляду апеляційної скарги Північний апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Херсонський хлібокомбінат" (надалі-позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Державної Фіскальної служби України (надалі-відповідач 1) та Державної казначейської служби України (надалі-відповідач 2) про відшкодування збитків у сумі 73 428,52 грн.

Звертаючись до суду із вказаним позовом, позивач посилається на те, що відповідачем1 без належних на те правових підстав не було здійснено дій щодо відображення операцій на електронному рахунку платника податку Міського комунального підприємства "Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства м. Херсона", яке, в свою чергу, є контрагентом позивача. У зв'язку із чим позивачем не було недоотримало податковий кредит у розмірі 73 428,52 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.10.2018 у справі № 910/6979/18 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду мотивоване тим, що матеріали справи не містять доказів того, що позивач звертався до відповідних органів фіскальної служби зі скаргою на дії МКП "Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства м. Херсона", у зв'язку із порушенням останнім граничних термінів реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, крім того несвоєчасне оформлення Міським комунальним підприємством "Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства м. Херсона" податкових накладних та їх несвоєчасна реєстрація в органах державної фіскальної служби мають непрямий (опосередкований) зв'язок, з діями позивача з перерахування коштів до бюджету (на виконання податкових зобов'язань), тому така поведінка відповідача має оцінюватись за межами конкретного випадку і, відповідно, за межами юридично значимого зв'язку.

Суд першої інстанції вважає недоведеними твердження позивача про сплив строків давності на включення сум податкового кредиту на підставі податкових накладних, які складені МКП "Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства м. Херсона" у період з 01.10.2015 по 01.07.2017, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які докази в підтвердження вчинення позивачем дій направлених на отримання податкового кредиту по зазначеним накладним з урахуванням строків, встановлених в пункті 6 статті 198 Податкового кодексу України.

Таким чином, оскільки позивачем не доведено своєчасного використання всіх передбачених податковим законодавством способів для реалізації свого права на віднесення сум податку до податкового кредиту, причинного зв'язку між бездіяльністю відповідача та понесеними позивачем витратами, обґрунтованості своїх вимог про відшкодування збитків, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, приватне акціонерне товариство "Херсонський хлібокомбінат" (надалі-скаржник) звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Підстави апеляційної скарги обґрунтовуються наступними доводами.

Скаржник вважає, що подання скарги є правом, а не обов'язком платника податків, в той же час перевірка правильності, повноти та вчасності подання податкової звітності з податку на додану вартість, а також вчасність реєстрації податкових накладних відповідно до порядку, передбаченого ст. 201 Податкового кодексу України є обов'язком саме фіскального органу, який реалізує свій обов'язок шляхом трьох видів перевірок, передбачених ст.ст. 76-78 Податкового кодексу України, у зв'язку із чим, скаржник вважає неефективним способом захисту своїх порушених прав із отримання податкового кредиту шляхом подання скарги до ДФС в порядку ст. 201.1, Податкового кодексу України, оскільки сам орган ДФС винен у створенні тієї ситуації, за якої Міським комунальним підприємством "Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства м. Херсона" стало неможливим реєстрація податкових накладних.

Північний апеляційний господарський суд зазначає, згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі (Глава 1. Апеляційне провадження).

Відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 762 грн.*100=176 200 грн.).

Враховуючи, що предметом розгляду у даній справі є стягнення 73 428,52 грн. збитків, то вказана справа відноситься до малозначних справ в розумінні Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 10 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.12.2018 відкрито апеляційне провадження у справі № 910/6979/18. Ухвалено здійснювати розгляд апеляційної скарги приватного акціонерного товариства "Херсонський хлібокомбінат" на рішення Господарського суду міста Києва від 17.10.2018 у справі № 910/6979/18 у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

02.01.2018 від першого відповідача до Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому перший відповідач заперечив проти доводів апеляційної скарги, просив рішення Господарського суду міста Києва від 17.10.2018 у справі № 910/6979/18 залишити без змін, вимоги апеляційної скарги без задоволення.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та письмових пояснень, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового акту, дійшов до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції не підлягає зміні чи скасування, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Статтею 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Як встановлено господарським судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, що 14.07.2014 між приватним акціонерним товариством "Херсонський хлібокомбінат" та Міським комунальним підприємством "Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства м. Херсона" було укладено договір № 3 на подачу холодної води та послуги з прийому та очищення стічних вод, відповідно до якого, Міським комунальним підприємством "Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства м. Херсона" у період з 01.10.2015 до 01.07.2017 надано послуги за договором на загальну суму 440 557,10 грн.

За даними Державного реєстру платників податків на додану вартість ПрАТ "Херсонський хлібокомбінат" та Міське комунальне підприємство "Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства м. Херсона" зареєстровані платниками податку на додану вартість.

Однак, Міським комунальним підприємством "Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства м. Херсона" не було зареєстровано податкові накладні у Єдиному реєстрі податкових накладних (далі по тексту - "ЄРПН") щодо господарських операції, що були здійсненні в рамках вказаного вище договору, в підтвердження чого позивач надає PRINT SCREEN ЄРПН платника податків ПрАТ "Херсонський хлібокомбінат", станом на 24.04.2018.

У зв'язку із чим, позивачу необхідно було поповнювати електронний рахунок з податку на додану вартість грошовими коштами, в тому числі на суму, збільшену у вигляді недоотриманого податкового кредиту від господарських операцій з Міського комунального підприємства "Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства м. Херсона".

Позивач неодноразово звертався до Міського комунального підприємства "Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства м. Херсона" з претензією зареєструвати у встановленому Законом порядку податкові накладні в ЄРПН, натомість МКП "Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства м. Херсона" вину не визнало та зазначило, що не має можливості зареєструвати податкові накладі в ЄРПН у зв'язку із невиконанням повноважень Державною фіскальною службою, встановлених Податковим кодексом України, Постановами Кабінету Міністрів України від 18.11.2015 № 967 та від 30.12.2015 № 1177 "Про внесення змін до Порядку електронного адміністрування податку на додану вартість", в частині відображення операцій на електронному рахунку платника податків у розмірі оплати податку на додану вартість за рахунок субвенцій держаного бюджету на відшкодування різниці в тарифах на централізовані послуги з водопостачання та водовідведення.

Згідно із постановою Херсонського окружного адміністративного суду № 821/1139/17 за позовом Міського комунального підприємства "Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства м. Херсона" до Державної фіскальної служби України визнано протиправною бездіяльність Державної фіскальної служби України щодо незарахування на рахунок міського комунального підприємства "Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства міста Херсона" у системі електронного адміністрування податку на додану вартість платника коштів з рахунків платників, відкритих у відповідних органах казначейства для проведення розрахунків з погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, опалення та постачання гарячої води, послуги з централізованого водопостачання, водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню та/або іншим підприємствам централізованого питного водопостачання та водовідведення, які надають населенню послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання, водовідведення, опалення та постачання гарячої води тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, за рахунок субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам; зобов'язано Державну фіскальну службу України зарахувати шляхом збільшення сум поповнення електронного рахунку на рахунок міського комунального підприємства "Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства міста Херсона" () у системі електронного адміністрування податку на додану вартість - на суму 764 310,68 грн. згідно платіжного доручення № 19 від 17.12.2015, та на суму 572 591,26 грн. згідно із платіжним дорученням № 20 від 28.12.2015 з подальшим відображенням відповідного збільшення у витягу з системи електронного адміністрування податку на додану вартість.

Позивач вважає, що протиправна бездіяльності ДФС України призвела до заподіяння позивачу збитків у вигляді недоотриманого податкового кредиту у розмірі 73 428,52 грн.

Позивачем зазначено, що у зв'язку із запровадженням електронного адміністрування податку на додану вартість та відсутності достатніх коштів на електронному рахунку платника податку на додану вартість через бездіяльність ДФС України, позивач не мав можливості починаючи з 01.10.2015 реєструвати податкові накладні в ЄРПН позивача.

Позивач зазнав втрат (збитків) у вигляді додаткових витрат по сплаті податку на додану вартість шляхом перерахування грошових коштів у відповідній сумі зі свого поточного рахунку на свій рахунок в системі електронного адміністрування податку на додану вартість.

На думку позивача, він у вказаному періоді не зможе скористатися правом на податковий кредит, у зв'язку зі спливом строків давності, оскільки обчислення податкових зобов'язань здійснюється на дату виникнення податкових зобов'язань, які пов'язані з подіями, що вказані у статті 187 Податкового кодексу України.

Позивач вважає, що до податкових накладних, які складені у вказаному вище періоді та будуть зареєстровані із запізненням строку реєстрації в ЄРПН, не може бути застосований строк давності на включення до податкового кредиту у кількості 1095 календарних днів, оскільки Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо стабільності розрахунків на Оптовому ринку електричної енергії України" не передбачено, що цей строк давності розповсюджується на податкові накладні, які складенні постачальником товарів-послуг до набрання чинності цього Закону.

На думку позивача, строк давності на включення до податкового кредиту у кількості 1095 календарних днів міг бути застосовано лише до податкових накладних, які складенні після набрання чинності Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо стабільності розрахунків на Оптовому ринку електричної енергії України" № 2198-VІІІ від 09.11.2017, а до цього засовується строк давності у кількості 365 днів, по яким цей строк уже минув та позивач безнадійно втратив право на включення до податкового кредиту у період з 01.10.2015 до 01.07.2017 суму у розмірі 73 428,52 грн.

Враховуючи вищенаведене, позивач звернувся з позовом до Господарського суду міста Києва про стягнення з відповідача 73 428,52 грн. збитків завданих протиправною бездіяльністю Державної фіскальної служби України.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив посилаючись на те, що з його боку була відсутня протиправна бездіяльність щодо незарахування шляхом збільшення суми поповнення електронного рахунку у системі електронного адміністрування податку на додану вартість платника коштів з рахунків платників, відкритих у відповідних органах казначейства для проведення розрахунків з погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, опалення та постачання гарячої води, послуги з централізованого водопостачання, водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню та/або іншим підприємствам централізованого питного водопостачання та водовідведення, які надають населенню послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання, водовідведення, опалення та постачання гарячої води тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, за рахунок субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам з подальшим спрямуванням коштів відповідно до Закону України про Державний бюджет України.

Згідно із ст. 22 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому, збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ст. 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

На позивача покладається обов'язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяними збитками. В свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.

Суд зазначає, що збитки мають реальний характер та у разі, якщо сторона, яка вважає, що її права були порушені та нею понесені збитки, повинна довести як розмір збитків, так і факт їх понесення.

Зазначена правова позиція викладена у постановах Вищого господарського суду України від 09.07.2014 у справі № 912/518/13 та від 16.06.2014 у справі № 905/6318/13.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Право на відшкодування завданих збитків виникає при наявності складу цивільного правопорушення: порушення цивільного права чи інтересу; завдання збитків, причинного зв'язку між порушенням права та збитками, наявність винної поведінки.

Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною шкоди, коли вона прямо (безпосередньо) пов'язана зі збитками.

Відшкодування збитків є видом відповідальності учасників цивільних правовідносин за шкоду, яка є негативним наслідком правопорушення. При цьому, враховано, що збиток - це грошова оцінка шкоди, яка підлягає відшкодуванню за неможливості, недоцільності або у разі відмови потерпілого від відшкодування шкоди в натурі.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, необхідна наявність повного складу правопорушення: протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи; шкідливого результату такої поведінки - шкоди (збитків); причинного зв'язку між протиправною поведінкою та збитками; вини особи, яка заподіяла збитки. У разі відсутності, хоча б одного з елементів відповідальність у вигляді відшкодування збитків не наступає.

Суд апеляційної інстанції погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що позивачем не доведено наявності причинно-наслідкового зв'язку між протиправною поведінкою першого відповідача та завданими збитками, враховуючи викладене та наступне.

Порушене право є такий стан суб'єктивного права, при якому воно зазнавало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок якого суб'єктивне право уповноваженої особи зазнало зменшення або ліквідації як такого. Порушення права пов'язане з позбавленням його носія можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Отже, до обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги входять, зокрема, факти, з яких вбачається, що відповідач вчинив дії, спрямовані на порушення інтересу позивача, на захист якого подано позов, або утверджують за собою право, яке належить позивачу тощо, тобто ті, які свідчать про те, що право (інтерес) позивача порушене або оспорюється. Зазначені обставини входять до підстав позову і підлягають дослідженню, оскільки, суд, приймаючи рішення, має встановити чи мають місце факти порушення чи оспорення суб'єктивного матеріального права чи інтересу, на захист якого подано позов.

Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною збитків, коли вона прямо (безпосередньо) пов'язана зі збитками. Непрямий (опосередкований) зв'язок між протиправною поведінкою і збитками означає лише, що поведінка оцінюється за межами конкретного випадку, і, відповідно, за межами юридично значимого зв'язку. Відсутність хоча б одного із вище перелічених елементів, що утворюють склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності.

Обов'язком сторін у господарському процесі є доведення суду тих обставин, на які вони посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Тобто обов'язок доказування покладається на сторони. Докази повинні бути належними та допустимими.

Стаття 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України) визначає, що податок на додану вартість це непрямий податок, який нараховується та сплачується відповідно до норм розділу V цього Кодексу (пп. 14.1.178); податкове зобов'язання для цілей розділу V цього Кодексу - загальна сума податку на додану вартість, одержана (нарахована) платником податку в звітному (податковому) періоді (пп. 14.1.179); податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу (пп. 14.1.181).

За приписами ст. 201 ПК України на дату виникнення податкових зобов'язань платник податку зобов'язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс) - (пп. 201.7 ПК України).

Відповідно до п. 201.10 ст. 201 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі - ЄРПН) та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в ЄРПН платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно з п. 10 Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 28.01.2016 № 21, додатками до декларації є, зокрема, заява про допущення продавцем товарів/послуг помилок при зазначенні обов'язкових реквізитів податкової накладної та/або порушення продавцем/покупцем граничних термінів реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної та/або розрахунку коригування (Д8) (додаток 8).

Відповідно до п. 201.10 ст. 201 ПК України, у разі допущення продавцем товарів/послуг помилок при зазначенні обов'язкових реквізитів податкової накладної, передбачених пунктом 201.1 статті 201 цього Кодексу, та/або порушення продавцем/покупцем граничних термінів реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної та/або розрахунку коригування покупець/продавець таких товарів/послуг має право додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву із скаргою на такого продавця/покупця. Таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів, що настають за граничним терміном подання податкової декларації за звітний (податковий) період, у якому не надано податкову накладну або допущено помилки при зазначенні обов'язкових реквізитів податкової накладної та/або порушено граничні терміни реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних. До заяви додаються копії товарних чеків або інших розрахункових документів, що засвідчують факт сплати податку у зв'язку з придбанням таких товарів/послуг, або копії первинних документів, складених відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", що підтверджують факт отримання таких товарів/послуг.

Як вже зазначалось, позивач неодноразово звертався до Міського комунального підприємства "Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства м. Херсона" з претензією зареєструвати у встановленому Законом порядку податкові накладні в ЄРПН, однак, МКП "Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства м. Херсона" вину не визнало та зазначило, що не має можливості зареєструвати податкові накладі в ЄРПН у зв'язку із невиконанням повноважень Державною фіскальною службою, встановлених Податковим кодексом України, Постановами Кабінету Міністрів України від 18.11.2015 № 967 та від 30.12.2015 № 1177 "Про внесення змін до Порядку електронного адміністрування податку на додану вартість", в частині відображення операцій на електронному рахунку платника податків у розмірі оплати податку на додану вартість за рахунок субвенцій держаного бюджету на відшкодування різниці в тарифах на централізовані послуги з водопостачання та водовідведення.

Частина 3 ст. 13 ГПК України встановлює, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно зі ст. ст. 73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У матеріалах справи відсутні докази звернення позивача до відповідних органів фіскальної служби із скаргою на дії МКП "Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства м. Херсона", у зв'язку порушенням останнім граничних термінів реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Як вірно зазначив у своєму рішенні місцевий господарський суд, з яким і погоджується суд апеляційної інстанції про те, що несвоєчасне оформлення МКП "Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства м. Херсона" податкових накладних, та їх несвоєчасна реєстрація в органах державної фіскальної служби мають непрямий (опосередкований) зв'язок, з діями позивача з перерахування коштів до бюджету (на виконання податкових зобов'язань) і отже, така поведінка відповідача має оцінюватися за межами конкретного випадку, і, відповідно, за межами юридично значимого зв'язку.

Як зазначено у п. 3 оглядового листа Вищого господарського суду України від 14.01.2014 № 01-06/20/2014 "Про деякі питання практики застосування господарськими судами законодавства у справах, в яких заявлено вимоги про відшкодування збитків (за матеріалами справ, розглянутих у касаційному порядку ВГСУ)" у вирішенні спорів про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди суди повинні дослідити, чи могли такі збитки бути реально понесені кредитором та чи вживав кредитор заходів щодо їх відшкодування. Пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов'язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними. Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

Втім, позивачем жодним чином не доведено того, що тільки неправомірні дії першого відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила позивача можливості отримати податковий кредит.

Суд апеляційної інстанції також зазначає про те, що позивачем не доведено як наявність причинно-наслідкового зв'язку між діяльністю відповідача та завданими збитками.

Отже, підсумовуючи викладене, враховуючи те, що позивачем не доведено своєчасного використання всіх передбачених податковим законодавством способів для реалізації свого права на віднесення сум податку до податкового кредиту, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що обставини справи у їх сукупності свідчать про безпідставність і необґрунтованість заявленого позову, а тому погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про відмову у його задоволенні в повному обсязі.

Таким чином, зазначені позивачем у позовній заяві підстави для стягнення з відповідача збитків у розмірі 73 428,53 грн. спростовуються наявними матеріалами справи, а позовні вимоги не є такими, що підлягають задоволенню.

Суд апеляційної інстанції не погоджується із доводами апеляційної скарги, враховуючи викладене вище.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Скаржник зазначаючи, що подання скарги є правом, а не обов'язком платника податків не враховує того, що особа, право якої порушено, на свій власний розсуд не скористалась правом, наданим чинним законодавством для захисту свого права та відновлення порушеного права.

Крім того, подання такої скарги є доведенням факту своєчасного використання всіх передбачених податковим законодавством способів для реалізації свого права на віднесення сум податку до податкового кредиту.

Щодо спливу строків давності на включення сум податкового кредиту на підставі податкових накладних, які складені МКП "Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства м. Херсона" у період з 01.10.2015 по 01.07.2017, суд апеляційної інстанції, погоджуючись із висновком господарського суду першої інстанції, вказує на те, що у матеріалах справи також відсутні будь-які докази в підтвердження вчинення позивачем дій направлених на отримання податкового кредиту по зазначеним накладним з урахуванням строків, встановлених в пункті 6 статті 198 Податкового кодексу України.

З огляду на вищевикладене, правові підстави для скасування рішення Господарського суду міста Києва від 17.10.2018 у справі № 910/6979/18 та для задоволення апеляційної скарги приватного акціонерного товариства "Херсонський хлібокомбінат", відсутні.

Скаржником у апеляційній скарзі не наведено порушень норм процесуального права, передбачених ч. 3 ст. 277 ГПК України, що є обов'язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.

Твердження апеляційної скарги не спростовують висновків, викладених у рішенні Господарського суду міста Києва від 17.10.2018 у справі № 910/6979/18.

Скаржником, на підтвердження доводів щодо неправильного застосування норм процесуального та матеріального права, не наведено обставин, які б свідчили про наявність таких порушень.

Отже, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, скаржник не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 73, 74, 76-79 ГПК України.

За встановлених обставин, на думку колегії суддів, висновок місцевого суду про відсутність правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог відповідає нормам чинного законодавства, фактичним обставинам справи і наявним у ній матеріалам, а доводи апеляційної скарги його не спростовують.

З огляду на викладене, підстав для зміни або скасування рішення місцевого суду не вбачається.

Судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на заявника апеляційної скарги, згідно із ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 11, 74, 129, 240, 267-270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства "Херсонський хлібокомбінат" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 17.10.2018 у справі № 910/6979/18 залишити без змін.

3. Справу № 910/6979/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку відповідно до вимог ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Т.І. Разіна

Судді Ю.Б.Михальська

А.І. Тищенко