РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

21.02.2019Справа № 910/17066/18

Суддя Господарського суду міста Києва Босий В.П., розглянувши в письмовому провадженні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр промислових засобів індивідуального захисту»

до Публічного акціонерного товариства «Київенерго»

про стягнення 84 601,54 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Центр промислових засобів індивідуального захисту» (надалі - ТОВ «Центр промислових засобів індивідуального захисту») звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Київенерго» (надалі - ПАТ «Київенерго») про стягнення 84 601,54 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням ПАТ «Київенерго» грошового зобов'язання з оплати поставленого на підставі договору про закупівлю товарів №935/ДМТЗ-15 від 03.08.2015 товару, у зв'язку з чим позивач вказує на наявність заборгованості у розмірі 80 408,44 грн., а також заявляє про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 1 526,47 грн. та інфляційних у розмірі 2 666,63 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.12.2018 відкрито провадження у справі та ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, відповідачу визначено строк для подання відзиву на позов та заперечень на відповідь на відзив, позивачу надано строк для подання відповіді на відзив.

Зазначена ухвала суду вручена відповідачу 26.12.2018, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №951, тобто строк для подання відзиву встановлений до 10.01.2019.

18.01.2019 через канцелярію суду від ПАТ «Київенерго» надійшов відзив на позовну заяву, в якому заявник просить суд поновити строк для подання відзиву.

Відповідно до ч. 1 ст. 113 Господарського процесуального кодексу України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства (ч.ч. 1, 2 ст. 114 Господарського процесуального кодексу України).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.12.2018 встановлено строк для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали, яку відповідач отримав 26.12.2018.

Враховуючи характер спірних правовідносин та предмет доказування у даній справі, відповідачу був наданий розумний та достатній строк для подання відзиву на позовну заяву.

Згідно з ст. 119 Господарського процесуального кодексу України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Обгрунтовуючи поважність причин пропуску строку для подання відзиву ПАТ «Київенерго» зазначає про перебування підприємства на стадії реформування та реорганізації, у зв'язку з чим фактична зміна місця розташування працівників та документації, непосильне навантаження на працівників дирекції з правового забезпечення відповідача внаслідок зменшення чисельності персоналу за рахунок переведення частини працівників призвели до пропущення строку для подання відзиву, в той час як жодного доказу в підтвердження вказаних обставин, заявник не надає.

Таким чином, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні клопотання відповідача про продовження встановленого судом строку.

Статтею 118 Господарського процесуального кодексу України визначено, що право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Оскільки відзив на позовну заяву поданий відповідачем після спливу встановленого судом строку, а в задоволенні клопотання про поновлення таких строків відмовлено, то суд залишає відзив на позовну заяву без розгляду.

30.01.2019 через канцелярію суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій заявник просить суд поновити строк для подачі відповіді з огляду на те, що уповноважений представник перебував у відрядженні та значним навантаженням на представника у зв'язку з великою кількістю спорів між позивачем і відповідачем.

Суд відзначає, що жодного обмеження щодо кола представників юридичної особи нормами чинного законодавства не передбачено, а позивачу був наданий розумний та достатній строк для подання заперечення на відзив.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні клопотання позивача про поновлення строку для подачі відповіді на відзив, а відтак вона підлягає залишенню без розгляду на підставі ст. 118 Господарського процесуального кодексу України.

Будь-яких інших заяв, клопотань або заперечень від сторін не надходило.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва встановив наступне.

03.08.2015 між ТОВ «Центр промислових засобів індивідуального захисту» (постачальник) та ПАТ «Київенерго» (покупець) був укладений договір про закупівлю №935/ДМТЗ-15 (надалі - «Договір»), відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов'язується у 2015-2017 роках поставити покупцю товари, зазначені в специфікації до цього договору, а покупець - прийняти і оплатити такі товари.

Згідно з п. 4.1 Договору розрахунки за поставлений постачальником товар за цим договором здійснюються покупцем у національній валюті України шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок постачальника з відтермінуванням платежу за поставлений товар 30 (тридцять) календарних днів з дати поставки та прийняття покупцем за кількістю та якістю відповідної партії товару та підписання сторонами видаткової накладної, якщо інше не передбачено у відповідній специфікації до цього договору.

На виконання умов Договору позивач поставив, а відповідач прийняв товар на загальну суму 80 408,44 грн., що підтверджується видатковими накладними №1108 від 23.03.2018 на суму 2 139,78 грн., №1111 від 23.03.2018 на суму 4 213,20 грн., №1112 від 23.03.2018 на суму 5 898,48 грн., №1109 від 22.03.2018 на суму 16 464,66 грн., №1104 від 22.03.2018 на суму 842,64 грн., №1103 від 22.03.2018 на суму 7 315,38 грн., №1105 від 22.03.2018 на суму 1 685,28 грн., №852 від 06.03.2018 на суму 11 490,42 грн., №851 від 01.03.2018 на суму 11 820,52 грн. та №762 від 22.02.2018 на суму 18 538,08 грн., які підписані уповноваженими представниками сторін.

Спір у справі виник у зв'язку із неналежним виконанням відповідачем, на думку позивача, грошового зобов'язання з оплати поставленого згідно Договору товару, у зв'язку з чим позивач вказує на наявність заборгованості у розмірі 80 408,44 грн.

Договір є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно із ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Матеріалами справи підтверджується (видаткові накладні №1108 від 23.03.2018, №1111 від 23.03.2018, №1112 від 23.03.2018, №1109 від 22.03.2018, №1104 від 22.03.2018, №1103 від 22.03.2018, №1105 від 22.03.2018, №852 від 06.03.2018, №851 від 01.03.2018 та №762 від 22.02.2018) факт поставки позивачем відповідачу товару згідно Договору на загальну суму 80 408,44 грн.

Суд звертає увагу на пункт 2.2 Договору, в якому сторони погодили, що у разі постачання неякісного чи некомплектного товару, постачальник зобов'язаний за свій рахунок замінити його новим доброякісним товаром або у разі поставки некомплектного товару замінити або доукомплектувати товар протягом 14 календарних днів з моменту письмового звернення (повідомлення) покупця.

В той же час, докази звернення покупця до постачальника щодо поставки некомплектного або неякісного товару в матеріалах справи відсутні, більш того, відповідач не заперечує про поставку йому комплектного та якісного товару на підставі Договору.

Таким чином, суд доходить висновку про прийняття відповідачем спірних партій товару за кількістю та якістю.

Згідно з частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Отже, з урахуванням положень ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України та умов п. 4.1 Договору заборгованість відповідача за поставлений товар становить 80 408,44 грн., а строк виконання грошового зобов'язання на момент подання позовної заяви настав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Як унормовано приписами частини другої статті 42 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи зобов'язані, зокрема: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об'єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Згідно з приписами частини першої статті 43 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Частиною 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Матеріалами справи підтверджується наявність у відповідача грошового зобов'язання по сплаті на користь позивача 80 408,44 грн. за переданий на підставі Договору товар. Відповідачем вказана заборгованість не спростована, доказів її погашення не надано.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідачем обставин, з якими чинне законодавство пов'язує можливість звільнення його від відповідальності за порушення зобов'язання, не наведено.

За таких обставин, позовні вимоги ТОВ «Центр промислових засобів індивідуального захисту» про стягнення з ПАТ «Київенерго» заборгованості у розмірі 80 408,44 грн. є правомірними та обґрунтованими.

Також позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 1 526,47 грн. та інфляційних у розмірі 2 666,63 грн. за прострочення виконання грошового зобов'язання за період з 27.03.2018 по 28.11.2018.

Судом встановлено, що відповідач у встановлений Договором строк свого обов'язку по перерахуванню коштів не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов'язання, тому дії відповідача є порушенням договірних зобов'язань (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд перевірив наданий позивачем розрахунок та вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача 3% річних у розмірі 1 526,47 грн. та інфляційних у розмірі 2 666,63 грн.

За таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у розмірі 80 408,44 грн., 3% річних у розмірі 1 526,47 грн. та інфляційних у розмірі 2 666,63 грн.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 129, 232, 236-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр промислових засобів індивідуального захисту» задовольнити повністю.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Київенерго» (04050, м. Київ, вул. Мельникова, будинок 31; ідентифікаційний код 00131305) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр промислових засобів індивідуального захисту» (03115, м. Київ, вул. М. Котельникова, будинок 1, квартира 42; ідентифікаційний код 38440953) заборгованість у розмірі 80 408 (вісімдесят тисяч чотириста вісім) грн. 44 коп., 3% річних у розмірі 1 526 (одна тисяча п'ятсот двадцять шість) грн. 47 коп., інфляційні у розмірі 2 666 (дві тисячі шістсот шістдесят шість) грн. 63 коп. та судовий збір у розмірі 1 762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн. 00 коп. Видати наказ.

3. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

4. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.П. Босий