ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

14.02.2019 Справа № 905/2058/18

Позивач: фізична особа підприємець Клєцкова Віра Кузьмівна, м. Лиман

до відповідача 1: Виконавчого комітету Лиманської міської ради, м.Лиман

до відповідача 2: Лиманської міської ради, м. Лиман

3-я особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Лиманська служба єдиного замовника, м. Лиман

предмет позову: про зобов'язання вчинити певні дії

підстави позову: не виконання відповідачами рішення Краснолиманської міської ради від 30.01.2014р. за №6/29-2815 «Про приватизацію у 2014р. об'єктів комунальної власності територіальної громади м. Красний Лиман».

Суддя Матюхін В.І.

Секретар судового засідання Вороніна О.С.

Представники:

позивача: не з'явився;

відповідача-1: не з'явився;

відповідача-2: не з'явився;

третьої особи: не з'явився.

Фізична особа підприємець Клєцкова Віра Кузьмівна звернулась до господарського суду Донецької області з позовом до Виконавчого комітету Лиманської міської ради, Лиманської міської ради про зобов'язання виконати рішення Краснолиманської міської ради від 30.01.2014р. за №6/29-2815 "Про приватизацію у 2014р. об'єктів комунальної власності територіальної громади м. Красний Лиман" протягом розумного строку, але не більше року.

Ухвалою від 13.11.2018 позов прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено справу розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначене на 06.12.2018 о 12:00, явка представників сторін в підготовче засідання визнана обов'язковою.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 30 січня 2014 року на користь Клєцкової Віри Кузьмівни було прийнято рішення Краснолиманської міської ради за № 6/29-2815 «Про приватизацію у 2014 році об'єктів комунальної власності територіальної громади м. Красний Лиман».

Оскільки тривалий час рішення міської ради не виконувалось, позивач повторно звернувся до Лиманської міської ради Донецької області із заявою про приватизацію нежитлового приміщення, на яку отримала лист з відмовою в її задоволенні.

Позивач вважає вказану відмову неправомірною з огляду на наступне.

23.08.2017 адміністративний позов Клєцкової Віри Кузьмівни задоволено частково. Суд визнав відмову виконавчого комітету Лиманської міської ради, викладену в листі № 1490-02-5 від 28.04.2017 незаконною та зобов'язав Лиманську міську раду Донецької області розглянути вказану заяву. Донецький апеляційний адміністративний суд залишив постанову Краснолиманського міського суду Донецької області без змін.

22 лютого 2018 року Лиманська міська рада Донецької області на пленарному засіданні сесії, на виконання ухвали Донецького апеляційного адміністративного суду від 03.10.2017 по справі № 236/1677/17, вирішила: Відмовити Клєцковій В.К. у включенні до переліку об'єктів комунальної власності, які підлягають приватизації у 2017-2018 роках, підвального приміщення, розташованого за адресою - м. Лиман вул. Ів. Лейка, 4.

Позивач у якості обґрунтування позовних вимог посилається на рішення Конституційного суду України від 16.04.2009 року №7-рп/2009, в якому зазначено, що: «Органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами (стаття 74 Закону). Таким чином, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є "гарантією стабільності суспільних відносин" між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення, що узгоджується з правовою позицією, викладеною в абзаці другому пункту 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп у справі щодо несумісності депутатського мандата».

Таким чином, рішення Краснолиманської міської ради від 30.01.2014 року №6/29-2815 «Про приватизацію у 2014 році об'єктів комунальної власності територіальної громади м. Красний Лиман» відповідач повинен був виконати без доповнень.

Відповідно до переліку об'єктів комунальної власності територіальної громади м. Красний Лиман, які підлягають приватизації у 2014 р, нежитлове приміщення за адресою - м. Красний Лиман вул. Ів. Лейка, 4 підлягало приватизації у 2014 році шляхом викупу. Зазначене рішення було прийнято міською радою на користь Клєцкової Віри Кузьмівни, на підставі її особистої заяви від 26.11.2013 року та це рішення не може бути зміненим тим же органом.

По-друге, відповідач обґрунтовує свою відмову тим, що у нежитловому приміщенні розташовані об'єкти інженерної інфраструктури.

Позивач не погоджується з цим, оскільки у пункті 1.2 договору оренди нежитлового приміщення наведена характеристика об'єкта та нічого подібного в договорі не зазначено про об'єкти інженерної інфраструктури. Предметом договору оренди є саме нежитлове приміщення, а не комунікації.

По-третє, відповідач обґрунтовує свою відмову тим, що мешканці будинку проти викупу нежитлового приміщення.

Позивач також не погоджується з цим, оскільки законодавство розділяє поняття допоміжного (підвального) та нежилого приміщення, тому мешканці квартир будинку не є співвласниками останніх, а їх відчуження без згоди мешканців є правомірним.

Такий висновок зробив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у справі № 462/6805/14, від 12 червня 2017 року.

Така сама позиція є і у іншій справі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, а саме у справі за № 460/2530/13-ц, від 20 вересня 2017 року.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 2 березня 2004 року №4-рп/2004 допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні тощо) передаються безоплатно в спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема створення об'єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього (п.1.1). Власник (власники) неприватизованих квартир багатоквартирного будинку є співвласником (співвласниками) допоміжних приміщень нарівні з власниками приватизованих квартир.

При цьому, законодавство розділяє поняття допоміжного приміщення та нежилого приміщення.

По-четверте позивач зазначає, що на сьогоднішній день між ним та третьою особою укладений договір оренди спірного нежитлового приміщення, п.7.5 якого передбачено переважне право орендаря на придбання об'єкту оренди у разі його продажу.

Також підприємець вказує на те, що Лиманська міська рада прийняла рішення про відмову в приватизації з порушенням ст.52 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

У позовній заяві позивач заявив клопотання про залучення до участі у справі у якості 3-ї особи комунальне підприємство "Лиманська служба єдиного замовника" з посиланням на те, що нежитлове приміщення за адресою м. Лиман, вул. Івана Лейко, 4, яке використовує позивач у своїй підприємницькій діяльності, знаходиться на балансі комунального підприємства "Лиманська служба єдиного замовника"..

Ухвалою про відкриття провадження у справі господарський суд з огляду на те, що нежитлове приміщення за адресою м. Лиман, вул. Івана Лейко, 4, яке використовує позивач у своїй підприємницькій діяльності, знаходиться на балансі комунального підприємства "Лиманська служба єдиного замовника", рішення у справі може вплинути на права або обов'язки комунального підприємства щодо відповідачів, залучив до участі у справі Комунальне підприємство «Лиманська служба єдиного замовника» як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів.

Сторони і 3-я особа, повідомлені належним чином про дату, час і місце підготовчого засідання, своїх представників в засідання 06.12.2018р. не направили, у зв'язку з чим ухвалою господарського суду від 06.12.2018р.:

- продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів, до 13.02.2019р. включно та;

- відкладено підготовче засідання на 04.01.2019 року о 10-40 год.;

- витребував у Лиманської міської ради (відповідач 2) копію рішення Лиманської міської ради Донецької області від 22.02.2018р. №7/42-1896 «Про розгляд заяви Клєцкової В.К. щодо включення до переліку об'єктів комунальної власності, які підлягають приватизації, підвального приміщення, розташованого за адресою м. Лиман, вул. Івана Лейки,4» разом з додатками, на які є посилання у рішенні і які стосуються предмету спору.

10.12.2018 від Лиманської міської ради Донецької області надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено наступне.

Для визнання рішення Лиманської міської ради протиправним згідно закону необхідно було звернутися з відповідним позовом до суду і вже на підставі судового рішення можливо було робити відповідні висновки, однак на теперішній час відсутнє будь-яке (рішення, ухвала, постанова) суду про визнання рішення Лиманської міської ради від 22.02.2018 року № 7/42-1896 "Про розгляд заяви Клєцкової В.К. щодо включення до переліку об'єктів комунальної власності, які підлягають приватизації, підвального приміщення, розташованого за адресою м.Лиман, вул. І.Лейко,4" протиправним. Тобто твердження позивача з даного питання не має під собою жодних обґрунтувань та є безпідставним.

Також рада зазначила, що не скасовувала і не вносила зміни до оспорюваного рішення, бо в силу ч.5 ст.12 Закону України "Про приватизацію державного майна", строк проведення приватизації об'єкта не повинен перевищувати двох років з моменту прийняття рішення про його приватизацію, тобто вказане рішення вже втратило свою чинність, а закон втратив чинність на підставі Закону № 2269-VІІІ від 18.01.2018.

Щодо зазначення у позовній заяві про відмову включення до об'єктів приватизації вищевказаного майна на підставі того, що там розташовані об'єкти інженерної інфраструктури відповідач зазначив наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України "Про приватизацію державного майна» крім передбачених частиною третьою цієї статті випадків, приватизації не підлягають об'єкти інженерної інфраструктури та благоустрою міст, інших населених пунктів, включаючи мережі, споруди, устаткування, які пов'язані з постачанням споживачам води, газу, тепла, а також відведенням і очищенням стічних вод.

Відповідно до рішення Лиманської міської ради від 16.02.2017 року № 7/24-1062, було затверджено "Програму приватизації (відчуження) майна комунальної власності Лиманської ОТГ на 2017-2018 роки."

У програмі приватизації комунального майна територіальної громади на 2017-2018 роки, а саме розділу 3 пункт 3.5 вказано, що не підлягають приватизації (відчуженню) такі об'єкти комунальної власності: підпункт 10 Об'єкти інженерної інфраструктури та благоустрою міста, включаючи мережі, споруди, устаткування, які пов'язані з постачанням споживачам води, газу, тепла, а також відведенням і очищенням стічних вод.

На фото, які додаються до протоколу виїзного засідання з мешканцями будинку № 4 по вул. І. Лейко м.Лиман від 26.01.2018 року видно, що по всьому нежитловому приміщенню за вищевказаною адресою проходять мережі з тепло-водо постачання.

Щодо посилання позивача на те, що мешканці будинку № 4 по вул. І .Лейко, м.Лиман проти продажу нежитлового приміщення.

Відповідно до рішення Конституційного суду України від 02 березня 2004 року № 4- рп/2004 встановлено:

п.1.1. Допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема створення об'єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього.

п. 1.2. Власник (власники) не приватизованих квартир багатоквартирного будинку є співвласником (співвласниками) допоміжних приміщень нарівні з власниками приватизованих квартир.

п. 1.3. Питання щодо згоди співвласників допоміжних приміщень на надбудову поверхів, улаштування мансард у багатоквартирних будинках, на вчинення інших дій стосовно допоміжних приміщень (оренда тощо) вирішується відповідно до законів України, які визначають правовий режим власності.

Пунктом 2 вищезазначеного Рішення Конституційного Суду України передбачено, що «Рішення Конституційного Суду України є обов'язковим до виконання на території України, є остаточним і не може бути оскарженим».

Згідно протоколу виїзного засідання з мешканцями будинку № 4 по вул. І. Лейко, м.Лиман від 26.01.2018 року видно, що мешканцями будинку було проведено голосування з вищевказаного питання і більшість мешканців голосувало проти продажу нежитлової будівлі.

Щодо зазначення у позовній заяві стосовно порушення вимог ст. 52 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні".

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 52 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" виконавчий комітет ради попередньо розглядає проекти місцевих програм соціально- економічного і культурного розвитку, цільових програм і інших питань місцевого бюджету, проекти рішень з інших питань, що вносяться на розгляд відповідної ради. Тобто, не "всі інші питання", а з інших питань, які входять до повноважень виконавчого комітету.

Якщо звернути увагу на підпункт 4 пункту «а» ч.1 ст. 29 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", то в ньому зазначено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать: підготовка і внесення на розгляд ради пропозицій, щодо порядку та умов відчуження комунального майна, проектів місцевих програм приватизації та переліку об'єктів комунальної власності, які не підлягають приватизації; організація виконання цих програм: підготовка і внесення на розгляд ради пропозицій-щодо визначення сфер господарської діяльності та переліку об'єктів, які можуть надаватися у концесію, подання раді письмових звітів про хід та результати відчуження комунального майна.

11.12.2018 на адресу суду надійшов відзив Виконавчого комітету Лиманської міської ради, в якому останній зазначив, зокрема, наступне.

Відповідно до наданих позивачем копій документів, а саме заяви Клєцкової В.К. від 24.11.2016 року, вже на той час не можливо було виконати рішення Краснолиманської міської ради № 6/29-2815 від 30.01.2014 року, бо в силу ч.5 ст.12 Закону України "Про приватизацію державного майна", строк проведення приватизації об'єкта не повинен перевищувати двох років з моменту прийняття рішення про його приватизацію, тобто вказане рішення вже втратило свою чинність.

Для того, щоб вищевказане рішення бую виконане, Клєцкова В.К. повинна була звернутися до Краснолиманської міської ради з відповідною заявою про приватизацію майна у термін до 30.01.2016 року.

Щодо твердження позивача про те, що рішення Лиманської міської ради від 22.02.2018 року № 7/42-1896 є протиправним.

Право на оскарження рішень органів місцевого самоврядування мають особи, щодо яких застосовано відповідне рішення, а також особи, які є суб'єктами правовідносин, де застосовуються прийняті органами місцевого самоврядування акти.

Згідно з ч. 2 ст. 21 Цивільного кодексу України та ч. 10 ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" акти органів і посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Тобто для визнання рішення Лиманської міської ради від 22.02.2018 року № 7/42-1896 протиправним, згідно закону необхідно було звернутися з відповідним позовом до суду, і вже на підставі судового рішення можливо було робити відповідні висновки. Однак, на теперішній час відсутнє будь яке рішення, ухвала, постанова суду про визнання рішення Лиманської міської ради від 22.02.2018 року протиправним. Тому твердження позивача з даного питання не має під собою жодних обґрунтувань та є безпідставним.

В іншій частині у відзиві викладені ті ж самі аргументи, що і у відзиві Лиманської міської ради.

На відзиви відповідачів позивачем надана відповідь, у якій зазначено наступне:

«У відзиві відповідач-1 та відповідач-2 стверджують, що рішення Краснолиманської міської ради за № 6/29-2815 «Про приватизацію у 2014 році об'єктів комунальної власності територіальної громади м. Красний Лиман» втратило свою силу відповідно до ч.5 ст.12 Закону України «Про приватизацію державного майна».

Натомість ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання. Такий висновок зробив Конституційний Суд України в своєму рішенні № 7-рп/2009 від 16.04.2009 року.

За таких обставин рішення Краснолиманської міської ради за № 6/29-2815 «Про приватизацію у 2014 році об'єктів комунальної власності територіальної громади м. Красний Лиман» діє і по сьогоднішній день, оскільки законодавець пов'язує втрату його чинності тільки у двох випадках:

1 . У разі повного виконання;

2. У разі скасування судовим рішенням».

Також позивач зазначив, що «норма, на яку посилаються відповідач-1 та відповідач-2, встановлює саме для них граничний строк проведення приватизації. Тобто пропущення цього строку відповідачами свідчить про їх протиправну бездіяльність».

У підготовче засідання 04.01.2019 з'явивсь тільки позивач, який позовні вимоги підтримав і надав пояснення щодо суті спору.

Відповідачі і 3-я особа, повідомлені належним чином про дату, час і місце підготовчого засідання, своїх представників в засідання 04.01.2019 не направили.

У засіданні 04.01.2019 оголошено перерву до 28.01.2019 року об 11:00 год., про що відповідачі і 3-тя особа відповідно до ст.120 Господарського процесуального кодексу України були поінформовані ухвалою від 04.01.2019. Явка у засідання представників сторін і 3-ї особи з документами на підтвердження своїх повноважень визнавалась обов'язковою.

Сторони і 3-я особа, повідомлені належним чином про дату, час і місце підготовчого засідання, своїх представників в засідання 28.01.2019 року не направили, ніяких документів щодо суті спору, після 04.01.2019 не надали.

Клопотання позивача про витребування доказів, яке надійшло до суду 03.01.2019, залишене судом без задоволення, оскільки позивачем не дотримані вимоги ч.1 ст.81 і ч.2 ст.80 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою від 28.01.2019 року закрито підготовче провадження у справі та призначено розгляд справи по суті на 14.02.2019 року о 10:40год.

Сторони і 3-я особа, належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи по суті, не скористались своїм правом на участь у судовому засіданні, ніяких документів і пояснень щодо суті спору після 28.01.2019 року не подали, у зв'язку з чим господарським судом справа на підставі ч.2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України розглянута за наявними у ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача під час розгляду справи у відкритому судовому засіданні, господарський суд встановив:

30.01.2014 Краснолиманською міською радою було прийняте рішення №6/29-2815 «Про приватизацію у 2014 об'єктів комунальної власності територіальної громади м. Красний Лиман», яким затверджено перелік об'єктів комунальної власності територіальної громади м. Красний Лиман, які підлягають приватизації у 2014 році, в т.ч. з урахуванням об'єктів, приватизація яких не завершена в 2013 році та спосіб приватизації.

Додатком 1 до рішення Краснолиманської міської ради затверджено перелік об'єктів комунальної власності територіальної громади м. Красний Лиман, які підлягають приватизації у 2014 році, серед яких, зокрема, є нежитлове приміщення площею 73,7кв.м., яке знаходиться за адресою: вул. Івана Лейко, 4, м. Красний Лиман. Способом приватизації визначено - викуп.

04.01.2016 між Комунальним підприємством «Краснолиманська СЕЗ» в особі директора (орендодавець) та фізичною особою підприємцем Клєцковою Вірою Кузьмівною (орендар) був укладений договір оренди нежитлового приміщення, яке знаходиться за адресою: вул. Івана Лейко, 4, м. Красний Лиман.

Пунктом 1.1 договору визначено, що ним регулюються правовідносини, пов'язані із передачею орендодавцем орендареві у строкове платне користування нежитлового вбудованого приміщення за адресою: вул. Івана Лейко, 4, м. Красний Лиман, загальною площею 69,1кв.м., яке знаходиться на балансі КП «Краснолиманська СЄЗ»,

Заявою від 14.04.2017 фізична особа підприємець Клєцкова Віра Кузьмівна звернулась до Міського голови з проханням вжити заходи для включення до переліку об'єктів комунальної власності, які підлягають приватизації у 2017 році з подальшим викупом, нежитлового приміщення за адресою: вул. Івана Лейко, 4, м. Красний Лиман.

Листом від 28.04.2017 №1490-02-5 Виконавчий комітет Лиманської міської ради Донецької області повідомив позивача, що згідно п.5 ст.12 Закону України «Про приватизацію майна» строк проведення приватизації об'єкта не повинен перевищувати двох років з моменту рішення про його приватизацію», тому станом на 01.01.2017 рішення Краснолиманської міської ради від 30.01.2014 вважається недійсним. Також відповідач зазначив, що нежитлове приміщення за адресою: вул. Івана Лейко, 4, м. Красний Лиман є підвальним приміщенням з розташованими в ньому інженерними мережами, та відповідно до п.2 ст.5 Закону України «Про приватизацію державного майна», згідно якого не підлягають приватизації об'єкти інженерної інфраструктури та благоустрою міст, інших населених пунктів, включаючи мережі, споруди, устаткування, які пов'язані з постачанням споживачам води, газу, тепла, а також відведенням і очищенням стічних вод, не може бути приватизоване.

Не погодившись з такою позицією відповідача, підприємець звернувся з вказаним позовом до господарського суду.

Проте, господарський суд вважає, що позовні вимоги належним чином не обґрунтовані, належними та допустимими доказами не доведені і є такими, що задоволенню не підлягають виходячи з наступного.

1) В рішенні Краснолиманської міської ради №6/29-2815 від 30.01.2014 зазначене нежитлове приміщення площею 73,7кв.м., яке знаходиться за адресою: вул. Івана Лейко, 4, м. Красний Лиман, у той час як позивачеві за договором оренди було передане у строкове платне користування нежитлове вбудоване приміщення за адресою: вул. Івана Лейко, 4, м. Красний Лиман, загальною площею 69,1кв.м. З наданих сторонами документів неможливо достеменно встановити чи йде мова про одне і те ж приміщення, чи про різні.

В той же час суд констатує, що як зазначено відповідачами у відзиву, не спростованого позивачем, будинок № 4 по вул. І. Лейко м.Лиман є багатоквартирною будівлею, у якій проживають мешканці м.Лиман, тобто сам будинок є житловим і, як наслідок, з огляду на те, що:

- згідно ст.1 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - це приміщення,

призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку (сходові клітини, вестибюлі, перехідні шлюзи, позаквартирні коридори, колясочні, кладові, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів,

вентиляційні камери та інші технічні приміщення);

- рішенням Конституційного суду України від 02 березня 2004 року № 4-рп/2004 у справі № 1-2/2004 роз'яснено, що:

«п.1.1. Допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні і т. ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема створення об'єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього.

п. 1.2. Власник (власники) не приватизованих квартир багатоквартирного будинку є співвласником (співвласниками) допоміжних приміщень нарівні з власниками приватизованих квартир.

п. 1.3. Питання щодо згоди співвласників допоміжних приміщень на надбудову поверхів, улаштування мансард у багатоквартирних будинках, на вчинення інших дій стосовно допоміжних приміщень (оренда тощо) вирішується відповідно до законів України, які визначають правовий режим власності»;

- знаходження нежитлового вбудованого приміщення за адресою: вул. Івана Лейко, 4, м. Лиман на балансі КП «Краснолиманська СЄЗ» не є підтвердженням того, що воно є комунальною власністю м. Лиман (власністю територіальної громади);

- ні позивач, ні відповідачі не надали ніяких документів, які б роз'яснили статус нежитлового приміщення площею 73,7кв.м., яке знаходиться за адресою: м. Лиман, вул. Івана Лейко, будинок 4 (чи воно є власністю територіальної громади міста, чи спільною власністю мешканців цього багатоквартирного будинку),

підстав вважати це приміщення власністю територіальної громади міста у господарського суду не має і усі питання щодо вчинення дій (оренда, приватизація тощо) стосовно нежитлового приміщення площею 73,7кв.м., яке знаходиться за адресою: м. Лиман, вул. Івана Лейко, будинок 4, до підтвердження протилежного (підтвердження належними та допустимими доказами того, що спірне приміщення є власністю територіальної громади) мають відбуватись за участі співвласників багатоквартирного будинку.

Підтвердженням вищевказаного висновку суду є і п.11.7 договору оренди, укладеного

04.01.2016 між Комунальним підприємством «Краснолиманська СЕЗ» та фізичною особою підприємцем Клєцковою Вірою Кузьмівною (орендар), відповідно до якого «до відносин, які виникають у зв'язку з укладенням, виконанням і припиненням договору, не застосовуються норми Закону України «Про оренду державного і комунального майна».

2) Як зазначено в ч.4 ст.3 Закону України «Про приватизацію державного майна» (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) відчуження майна, що є у комунальній власності, регулюється положеннями цього Закону, інших законів з питань приватизації і здійснюється органами місцевого самоврядування.

Відповідно до абзацу 3 ч.1 ст.5 Закону України «Про приватизацію державного майна» до об'єктів державної власності, що підлягають приватизації, належить окреме індивідуально визначене майно, у тому числі разом із земельними ділянками державної власності, на яких це майно розташовано.

Згідно ст.11 Закону України «Про приватизацію державного майна» порядок приватизації державного майна передбачає: 1) опублікування списку об'єктів, які підлягають приватизації, в офіційних друкованих виданнях державних органів приватизації та місцевій пресі; 2) прийняття рішення про приватизацію; 3) опублікування інформації про прийняття рішення про приватизацію об'єкта; 4) проведення аудиторської перевірки фінансової звітності підприємства, що приватизується; 5) проведення у випадках, передбачених законодавством, екологічного аудиту об'єкта приватизації; 6) затвердження плану приватизації або плану розміщення акцій акціонерних товариств, створених у процесі приватизації та корпоратизації, та їх реалізацію.

Частиною 1 ст.13 Закону України «Про приватизацію державного майна» передбачено, що державний орган приватизації протягом місяця з дня прийняття рішення про приватизацію об'єкта затверджує склад комісії з приватизації об'єкта і встановлює строк подання проекту плану приватизації. Цей строк не повинен перевищувати двох місяців з дня затвердження складу комісії.

Відповідно до ч.1 ст.14 Закону України «Про приватизацію державного майна» комісія з приватизації складає проект плану приватизації об'єкта, в якому враховуються пропозиції: господарського товариства, створеного працівниками підприємства, що приватизується, та інших покупців; місцевих рад за місцезнаходженням об'єкта приватизації; державних органів приватизації; центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів; Антимонопольного комітету України, його територіальних відділень; центрального органу виконавчої влади з питань екології та природних ресурсів України або його територіальних органів; уповноваженого органу управління, який здійснював управління державним майном до прийняття рішення про приватизацію.

Відповідно до абзацу 3 ч.2 ст.14 Закону України «Про приватизацію державного майна» до проекту плану приватизації додається акт оцінки майна об'єкта приватизації, який складається відповідно до законодавства і затверджується державним органом приватизації, або звіт про оцінку об'єкта приватизації із затвердженим висновком про його вартість.

Згідно приписів ст.15 Закону України «Про приватизацію державного майна» приватизація державного майна здійснюється шляхом: 1) продажу об'єктів приватизації на аукціоні (у тому числі за методом зниження ціни, без оголошення ціни); 2)продажу об'єктів приватизації за конкурсом з відкритістю пропонування ціни за принципом аукціону (далі - конкурс); 3) продажу акцій (часток, паїв), що належать державі у господарських товариствах, на аукціоні, за конкурсом, на фондових біржах та іншими способами, що передбачають загальнодоступність та конкуренцію покупців; 4) продажу на конкурсній основі єдиного майнового комплексу державного підприємства, що приватизується, або контрольного пакета акцій акціонерного товариства при поданні покупцем документів, передбачених частиною першою статті 12 цього Закону; 5) викупу об'єктів приватизації; 6) продажу акцій на міжнародних фондових ринках, у тому числі у вигляді депозитарних розписок; 7) іншими способами, які встановлюються спеціальними законами, що регулюють особливості приватизації об'єктів окремих галузей.

Як на одну із підстав обґрунтування позовних вимог позивач посилається на рішення Конституційного суду України від 16.04.2009 року №7-рп/2009, в якому зазначено, що: «Органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами (стаття 74 Закону). Таким чином, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є "гарантією стабільності суспільних відносин" між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення, що узгоджується з правовою позицією, викладеною в абзаці другому пункту 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп у справі щодо несумісності депутатського мандата».

Однак, з вказаним доводом не можна погодитись, оскільки, як зазначено в листі Виконавчого комітету Лиманської міської ради від 28.04.2017 №1490-02-5, станом на 01.01.2017 рішення Краснолиманської міської ради від 30.01.2014 вважається недійсним з огляду на перевищення строку проведення приватизації об'єкта, який, згідно ч.5 ст.12 Закону України "Про приватизацію державного майна", не повинен перевищувати двох років з моменту прийняття рішення про його приватизацію.

Приписами ч.5 ст.12 Закону України "Про приватизацію державного майна" (в редакції станом на початок 2017 року встановлено: «Строк проведення приватизації об'єкта не повинен перевищувати двох років з моменту прийняття рішення про його приватизацію».

Отже, відповідачем не було скасовано своє попереднє рішення, а лише зазначено, що у зв'язку із спливом відповідного строку, воно вважається недійсним, тобто таким що не підлягає виконанню за спливом часу.

3) За твердженням позивача, відповідач обґрунтовує свою відмову тим, що у нежитловому приміщенні розташовані об'єкти інженерної інфраструктури та тим, що мешканці будинку проти викупу нежитлового приміщення. Вказує, що законодавство розділяє допоміжне (підвальне) приміщення та нежитлове приміщення, яке не є у спільній власності мешканців квартир, та власником саме якого є позивач.

Однак, з цим твердження позивача також не можна погодитись з наступних підстав.

Як вбачається з п.1.2 договору оренди нежитлового приміщення б/н від 04.01.2016, об'єктом оренди є підвальне приміщення 4 поверхового приміщення загальною площею 69,1 кв.м.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 02.03.2004 №4-рп/2004 допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні і т.ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема створення об'єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього (п.1.1). Власник (власники) неприватизованих квартир багатоквартирного будинку є співвласником (співвласниками) допоміжних приміщень нарівні з власниками приватизованих квартир (п.1.2).

Як вбачається зі змісту ст.1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення);

Також, відповідно до п.3 вказаної статті нежитлове приміщення - ізольоване приміщення в багатоквартирному будинку, що не належить до житлового фонду і є самостійним об'єктом нерухомого майна.

Згідно п.6 ст.1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» спільне майно багатоквартирного будинку - приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія.

Згідно приписів ст.5 означеного закону спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників. Спільне майно багатоквартирного будинку не може бути поділено між співвласниками, і такі співвласники не мають права на виділення в натурі частки із спільного майна багатоквартирного будинку.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.6 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» співвласники мають право вільно користуватися спільним майном багатоквартирного будинку з урахуванням умов та обмежень, встановлених законом або рішенням співвласників.

Як зазначено в ч.2 ст.382 Цивільного кодексу України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Відповідно до ч.2 ст.10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов'язані брати участь у загальних витратах, пов'язаних з утриманням будинку і прибудинкової

території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.

Отже, як вбачається з укладеного між сторонами договору оренди, об'єктом оренди є саме підвальне приміщення (допоміжне приміщення), яке дійсно є нежитловим, як зазначає позивач, але поняття «нежитлове приміщення» є більш ширшим чим поняття «допоміжне приміщення» і, як правило, зокрема у даному випадку, поняття «допоміжне приміщення» повністю поглинається поняттям «нежитлове приміщення». Також суд зазначає, що ці два поняття не є тотожними.

4) Доводи позивача стосовно того, що на сьогоднішній день між ним та відповідачем укладений договір оренди вказаного приміщення, відповідно до п.7.5 якого орендар у разі виконання ним належним чином обов'язків за договором, має переважне право перед іншими особами на придбання об'єкта у разі продажу останнього, судом до уваги не береться, оскільки, як вбачається з переліку об'єктів комунальної власності територіальної громади м. Красний Лиман, які підлягають приватизації у 2014, серед яких, зокрема, є нежитлове приміщення, яке знаходиться за адресою: вул. Івана Лейко, 4, м. Красний Лиман, площа вказаного приміщення становить 73,7кв.м., у той час, як відповідно до договору оренди, на який посилається позивач, загальна площа підвального приміщення 4 поверхового приміщення становить 69,1 кв.м.

Так, згідно зі статтями 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Під час розгляду справи позивач не довів, що приміщення, яке зазначене в переліку об'єктів комунальної власності територіальної громади м. Красний Лиман, які підлягають приватизації у 2014 та приміщення, яке є об'єктом договору оренди, є тотожними.

Додатково суд зазначає, що відповідно до п.11.9 договору він діє з 01.01.2016 по 01.08.2018, а отже, на час звернення позивача до суду, він припинив свою дію.

Доводи позивача стосовного того, що Лиманська міська рада прийняла рішення щодо відмови у приватизації з порушенням ст.52 Закону України «Про місцеве самоврядування» також судом до уваги не береться, оскільки встановлення наявності чи відсутності порушень під час прийняття вказаного рішення з боку Лиманської міської ради не впливає на вирішення справи по суті.

Також судом не береться до уваги посилання позивача на рішення адміністративного суду, оскільки:

- відповідно до ч.4 ст.75 Господарського процесуального кодексу України «обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом»;

- позивачем не наведено фактів, встановлених судовим рішенням у адміністративній справі.

Судові витрати в межах, встановлених законодавством, покладаються на позивача.

Враховуючи вищевикладене, на підставі рішення Конституційного суду України від 02 березня 2004 року № 4-рп/2004 у справі № 1-2/2004, Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку», Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», ч.2 ст.10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» і керуючись ст.ст.210, 233, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог фізичної особи підприємця Клєцкової Віри Кузьмівни до Виконавчого комітету Лиманської міської ради, Лиманської міської ради про зобов'язання виконати рішення Краснолиманської міської ради від 30.01.2014р. за №6/29-2815 "Про приватизацію у 2014р. об'єктів комунальної власності територіальної громади м. Красний Лиман" протягом розумного строку, але не більше року, відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається у порядку, передбаченому п.17.5 перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, протягом двадцяти днів з дня його проголошення (складення повного судового рішення).

Повний текст судового рішення складено 25.02.2019р.

Суддя В.І. Матюхін