ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" лютого 2019 р. Справа№ 910/6495/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пашкіної С.А.

суддів: Буравльова С.І.

ОСОБА_1

За участю секретаря судового засідання : Кулачок О.А.

представників сторін:

від позивача: ОСОБА_2 (ордер серія КС № 482829 від 10.10.2018);

від відповідача: ОСОБА_3 (довіреність № 19010901 від 09.01.2019);

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Київенерго

на рішення Господарського суду міста Києва від 04.12.2018

у справі № 910/6495/18 (суддя Морозов С.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ОСОБА_4 мандарин Ойл

до Публічного акціонерного товариства Київенерго

про стягнення 2 694 201,07 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.12.2018 у справі №910/6495/18 позовні вимоги задоволено у повному обсязі. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Київенерго" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_4 мандарин Ойл" 1462849,56грн. інфляційних втрат, 1231351,51 грн. 3 % річних та 40 413,02 грн. судового збору.

Рішення місцевого господарського суду ґрунтується на тому, що:

- наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України;

- внаслідок прийняття Господарським судом міста Києва ухвали від 12.05.2009р. про зміну способу та порядку виконання рішення шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заставної вартості мазуту - 54179613,40 грн., у відповідача перед позивачем існує виключно боргове грошове зобовязання, а зобовязання повернути мазут в натурі припинилося;

- строк звернення до суду за вимогами позивача не сплинув, у звязку з чим наслідки спливу строку позовної давності в межах даної справи не можуть бути застосовані.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду, відповідач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 04.12.2018 та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає про те, що:

- підставою даного позову є невиконання відповідачем ухвали суду від 12.05.2009р. у справі № 41/207, тому дія ст.625 ЦК України на спірні правовідносини не поширюється і не є відповідальністю за вказані порушення;

- вказаною ухвалою було змінено спосіб та порядок виконання судового рішення з виконання в натурі на грошове зобовязання. Ухвала про зміну способу виконання рішення суду має похідний характер від рішення суду, яким справу вирішено по суті, проте зміна способу виконання судового рішення не змінює суті зобовязання, тому зобовязання відповідача передати мазут не стає грошовим зобовязанням.

Від позивача (08.02.2019) надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити повністю, рішення Господарського суду міста Києва від 04.12.2018 залишити без змін.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначає про те, що:

- внаслідок прийняття Господарським судом міста Києва ухвали від 12.05.2009 про заміну способу та порядку виконання рішення шляхом стягнення з відповідача на користь ТОВ «ОСОБА_4 Ойл» 54 179 613,40 грн. вартості мазуту, у відповідача перед позивачем існує виключно боргове грошове зобовязання, а зобовязання повернути мазут в натурі припинилося.

Від позивача 21.02.2019 надійшло клопотання про витребування доказів, у ПАТ «Київенерго»:

- розподільчий баланс між ПАТ «Київенерго» та ПАТ «ДТЕК Київські електромережі» станом на 30.09.2017;

- розподільчий баланс між ПАТ «Київенерго» та ПАТ «ДТЕК Київські електромережі» станом на 28.02.2018;

- розподільчий баланс між ПАТ «Київенерго» та ПАТ «ДТЕК Київські електромережі» з усіма змінами та доповненнями;

- акт приймання передачі майна, майнових і немайнових прав та обовязків між ПАТ «Київенерго» та ПАТ «ДТЕК Київські електромережі» станом на 30.09.2017;

- акт приймання передачі майна, майнових і немайнових прав та обовязків між ПАТ «Київенерго» та ПАТ «ДТЕК Київські електромережі» станом на 28.02.2018;

- акт приймання передачі майна, майнових і немайнових прав та обовязків між ПАТ «Київенерго» та ПАТ «ДТЕК Київські електромережі» з усіма змінами та доповненнями;

Судова колегія відмовляє в задоволенні зазначено клопотання оскільки відповідно до ч.3 ст. 269 ГПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що обєктивно не залежали від нього.

У звязку з цим також не підлягає задоволенню клопотання позивача про заміну відповідача ПАТ «Київенерго» та ПАТ «ДТЕК Київські Електромережі».

Дослідивши доводи апеляційної скарги, наявні матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін судова колегія встановила.

17 жовтня 2008 року між Товариством з обмеженою відповідальністю ОСОБА_4 Ойл та Акціонерною енергопостачальною компанією Київенерго, яке змінило найменування на ПАТ Київенерго укладено договори зберігання №171008-К, № 175.

Відповідно до договору № 171008-К ПАТ Київенерго зобовязувалось зберігати мазут марки М-100 у кількості 40990,759 тон в перерахунку на суху масу (місце зберігання цього мазуту Філіал Теплоелектроцентраль № 5 Київенерго (адреса: 01013, м. Київ, вул. Промислова, 4).

В силу положень договору № 175 ПАТ Київенерго зобовязується зберігати Мазут марки М-100 у кількості 33848,313 тон в перерахунку на суху масу (місце зберіганняФіліал Теплоелектроцентраль № 6 Київенерго(адреса: 02660, м. Київ, вул. Пухівська, 1а).

Як встановлено п.п. 2.4., 2.5. договору повернення майна зі зберігання оформлюється підписанням обома сторонами відповідного акта приймання передачі (зняття зі зберігання), після отримання письмового повідомлення від поклажодавця на протязі 3-х банківських днів.

Аналогічні умови визначені в договорі № 171008-К від 17.10.2008р.

Невиконання ПАТ Київенерго договірних зобовязань щодо повернення зі зберігання майна на вимогу ТОВ ОСОБА_4 мандарин Ойл встановлені в рішенні Господарського суду міста Києва від 21 квітня 2009 року в справі № 41/207, яким позовні вимоги ТОВ ОСОБА_4 мандарин Ойл задоволено частково та зобовязано ПАТ Київенерго повернути йому зі зберігання мазут марки М-100 загальною кількістю 24 627,097 тон заставною вартістю 54179613,40 грн., яке набрало законної сили та відповідно до ст. 75 ГПК України не потребують доказування при розгляді даної справи.

Частина 1 статті 626 Цивільного Ккодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

В рішенні Господарського суду міста Києва від 21 квітня 2009 року в справі № 41/207 встановлено, що укладені між ТОВ ОСОБА_4 Ойл та Акціонерною енергопостачальною компанією Київенерго, яке змінило найменування на ПАТ Київенерго, договори зберігання №171008-К, № 175 за своєю природою є договорами зберігання та підпадають під правове регулювання Глави 66 Цивільного кодексу.

Згідно положень частини 1 статті 936 Цивільного кодексу України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Зберігач зобов'язаний вживати усіх заходів, встановлених договором, законом, іншими актами цивільного законодавства, для забезпечення схоронності речі (ч. 1 ст. 942 ЦК України).

За приписами статті 938 Цивільного кодексу України зберігач зобов'язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання. Якщо строк зберігання у договорі зберігання не встановлений і не може бути визначений виходячи з його умов, зберігач зобов'язаний зберігати річ до пред'явлення поклажодавцем вимоги про її повернення.

Частиною 1 статті 946 Цивільного кодексу України встановлено, що плата за зберігання та строки її внесення встановлюються договором зберігання.

Як зазначалось раніше, рішенням Господарського суду міста Києва від 21 квітня 2009 року в справі № 41/207, яким позовні вимоги ТОВ ОСОБА_4 мандарин Ойл було задоволено частково та зобовязано ПАТ Київенерго повернути йому зі зберігання мазут марки М-100 загальною кількістю 24627,097 тон заставною вартістю 54 179 613,40 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12 травня 2009 року в справі № 41/207 змінено спосіб та порядок виконання вищевказаного рішення суду шляхом стягнення з ПАТ Київенерго на користь ТОВ ОСОБА_4 мандарин Ойл заставної вартості мазуту 54 179 613,40 грн.

Господарським судом міста Києва встановлено факт прийняття 20.10.2015р. Європейським судом з прав людини у справі ТОВ "ОСОБА_4 мандарин Ойл" проти України" рішення про дружнє врегулювання спору, копія якого міститься у матеріалах справи з огляду на зобовязання Уряду України забезпечити виконання ухвали суду від 12.05.2009р. та факт виконання вказаної ухвали шляхом перерахування грошових коштів стягувачу платіжними дорученнями Міністерства юстиції України № 810 від 22.02.2016р. у розмірі 9182823,64 грн. та № 918 від 24.02.2016р. у розмірі 44996789,76 грн.

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Предметом заявленого позову є вимога позивача про стягнення фінансових санкцій з відповідача на підставі ст. 625 ЦК України за час прострочення виконання зобовязань за період з 23.05.2015р. по дати, що передують датам оплати спірної заборгованості.

Відповідач в апеляційній скарзі зазначає про те, що оскільки підставою даного позову є невиконання відповідачем ухвали суду від 12.05.2009р. у справі № 41/207, дія ст. 625 ЦК України на спірні правовідносини не поширюється і не є відповідальністю за вказане порушення.

Такі доводи відповідача не можуть бути покладені в основу рішення з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Ці підстави визначені главою 50 Цивільного кодексу України, зокрема визначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Належним є виконання зобов'язання, яке прийняте кредитором і в результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання.

Беручи до уваги те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційних нарахувань та трьох процентів річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Отже, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у своїй постанові від 14.05.2018р. у справі № 904/4593/17.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов'язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов'язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов'язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов'язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов'язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з позицією ОСОБА_5 Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц.

Стаття 625 Цивільного кодексу України розміщена у розділі І Загальні положення про зобов'язання книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов'язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов'язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов'язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов'язань.

Аналогічна позиція викладена у постанові ОСОБА_5 Верховного Суду від 16.05.2018р. у справі № 686/21962/15-ц.

Судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що внаслідок прийняття Господарським судом міста Києва ухвали від 12.05.2009р. про зміну способу та порядку виконання рішення шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заставної вартості мазуту - 54179613,40 грн., у відповідача перед позивачем існує виключно боргове грошове зобовязання, а зобовязання повернути мазут в натурі припинилося.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно ст. 610 Цивільного кодесу України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Місцевим господарським судом встановлено, що відповідач не заперечує факту сплати спірних коштів платіжними дорученнями Міністерства юстиції України № 810 від 22.02.2016р. у розмірі 9182823,64грн. та № 918 від 24.02.2016р. у розмірі 44996789,76грн.

Відповідач в апеляційній скарзі також вказує на сплив строку позовної давності а також про те, що відповідач звернувся до суду з позовом через девять років після потенційного порушення свого права.

Згідно ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст.257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України).

При цьому, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до прийняття ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. ч. 3 та 4 ст. 267 Цивільного кодексу України).

У своїй позовній заяві, з якою позивач звернувся до суду 23.05.2018р. позивач нарахував інфляційні втрати та 3 % річних за загальний період прострочення з 23.05.2015р. по 21.02.2016р., отже місцевий господарський суд дійшов до обгрунтованого висновку про те, що строк звернення до суду за вимогами позивача не сплинув, у звязку з чим наслідки спливу строку позовної давності в межах даної справи не можуть бути застосовані.

Перевіривши розрахунки фінансових санкцій, наявні в матеріалах справи, суд дійшов вірного висновку, що вони є обґрунтованими та арифметично вірними, а тому підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в сумі: 1462849,56грн. інфляційних втрат та 1231351,51грн. 3 % річних

Враховуючи викладене, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, рішення Господарського суду міста Києва від 04.12.2018 не підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 273-279, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Київенерго залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 04.12.2018 у справі № 910/6495/18 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/6495/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

В разі проголошення вступної та резолютивної частини постанови суду апеляційної інстанції зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено та підписано 27.02.2019

Головуючий суддя С.А. Пашкіна

Судді С.І. Буравльов

ОСОБА_1