ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" лютого 2019 р. Справа№ 927/496/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коробенка Г.П.

суддів: Тищенко А.І.

Козир Т.П.

секретар судового засідання: Денисюк І.Г.

представників сторін та третьої особи не з'явилися

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Автотранспортне

підприємство 17461"

на рішення Господарського суду міста Києва від 07.11.2018 (повне рішення складено 28.11.2018)

у справі № 927/496/18 (суддя Смирнова Ю.М.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Автотранспортне

підприємство 17461"

до Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю "Паритет"

про визнання недійсним іпотечного договору

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Автотранспортне підприємство 17461" (далі за текстом - позивач) звернулося до Господарського суду Чернігівської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" (далі за текстом - відповідач) про визнання недійсним іпотечного договору, укладений між позивачем та відповідачем 14.08.2008 і посвідченого приватним нотаріусом Прилуцького міського нотаріального округу Ігнатовою Л.Л. 14.08.2008 за реєстровим №9392.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав про те, що укладення оспорюваного договору стосовно передачі нерухомого майна в іпотеку відбулось без дотримання вимог чинного законодавства, зокрема, ст. 6 Закону України "Про іпотеку", ст. ст. 92, 98, 159 Цивільного кодексу України.

За твердженням позивача, вартість майна, переданого в іпотеку на підставі іпотечного договору, становить значно більше ніж 50% вартості майна всього товариства, а тому для вирішення питання про передачу такого майна в іпотеку необхідна згода власника у формі рішення загальних зборів акціонерів (учасників) товариства. Окрім того, оскільки рішення загальних зборів акціонерів товариства позивача від 17.06.2008, яким вирішено виступити майновим поручителем ТОВ "Паритет" при одержанні кредиту в АКБ соцрозвитку "Укрсоцбанк" та надано директору позивача повноваження на підписання відповідного іпотечного договору, визнано недійсним в судовому порядку, в даному випадку наявні підстави для визнання Договору недійсним.

Відповідач позов не визнав, наголошуючи на тому, що факт визнання недійсним рішення загальних зборів, яким директору на надано повноваження на укладення іпотечного договору, не є підставою для визнання такого договору недійсним. Також відповідач просив суд застосувати наслідки спливу строків позовної давності щодо заявлених позивачем вимог.

Третя особа пояснень по справі не надала, у зв'язку з чим справа розглядалася місцевим господарським судом за наявними у ній матеріалами.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 07.11.2018 у справі № 927/496/18 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Відмовляючи у позові, суд у своєму рішенні зазначав про недоведеність недобросовісної поведінки відповідача, як контрагента позивача, при укладенні спірного договору, щодо обізнаності з існуючими обмеженнями в повноваженнях виконавчого органу товариства позивача. При цьому суд врахував існування на дату укладення між сторонами договору рішення Загальних зборів акціонерів позивача про передачу в іпотеку банку нерухомого майна позивача. З огляду на відмову у задоволенні позову, заява відповідача про застосування наслідків спливу строків позовної давності залишена без задоволення.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, позивач звернувся з апеляційною скаргою, у якій просив скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 07.11.2018 у справі №927/496/18 та прийняти нове рішення про задоволення позову.

Вимоги та доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що місцевим господарським судом було помилково застосовано до спірних правовідносин ст. ст. 145, 147 ЦК України та ст. ст. 58, 59, 62, 63 Закону України «Про господарські товариства», оскільки вони стосуються товариств з обмеженою відповідальністю, тоді як позивач є акціонерним товариством.

За твердженням позивача судовим рішенням у справі №927/4963/18 встановлено, що оформлення прийнятих рішень загальними зборами акціонерів випискою з протоколу загальних зборів при відсутності самого протоколу не передбачено ані законодавством, ані статутом на дату проведення загальних зборів 17.06.2008.

Позивач звертав увагу суду апеляційної інстанції на те, що відповідно до преамбули іпотечного договору директор товариства позивача Мазило В.І. діє на підставі Статуту ВАТ «АТП 17461», зареєстрованого виконкомом Прилуцької міської ради рішенням №512 від 08.09.1998, тоді як вказана редакція Статуту передбачає обмеження повноважень виконавчого органу на укладання угод про заставу майна та визначений колегіальний виконавчий орган товариства. При цьому, у матеріалах справи відсутні докази ненадання відповідачу для укладання іпотечного договору тексту Статуту у редакції, на яку міститься посилання у цьому договорі. Проте обґрунтування та докази позивача щодо обмеження повноважень директора товариства позивача залишилися поза увагою суду.

Також позивач стверджував про те, що на час укладання спірного договору відповідач був реєстратором власників іменних цінних паперів позивача і не міг не знати як про повноваження органів управління позивача, так і про відсутність рішення загальних зборів акціонерів позивача, яке повинно прийматися для укладення позивачем іпотечного договору.

Представники сторін та третьої особи у судове засідання не з'явилися, про поважність причин нез'явлення суд не повідомили, будь-яких заяв або клопотань з цього приводу до суду не надходило.

Оскільки явка представників сторін та третьої особи в судове засідання не була визнана обов'язковою, зважаючи на наявні в матеріалах справи докази належного повідомлення представників сторін та третьої особи про місце, дату і час судового розгляду, а також враховуючи те, що судочинство здійснюється, серед іншого, на засадах рівності та змагальності сторін і учасники судового провадження на власний розсуд користуються наданими ним процесуальними правами, зокрема, правом на участь у судовому засіданні, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість здійснення розгляду даної справи у відсутності представників сторін та третьої особи за наявними у справі матеріалами.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового акту, дійшов до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - зміні чи скасуванню, виходячи з наступного.

14.08.2008 між відповідачем, як банком, та третьою особою, як позичальником, укладено Генеральний договір про надання кредитних послуг №935/1-109, за умовами якого кредитор зобов'язався надати позичальнику грошові кошти в межах загального ліміту, що встановлюється в базовій валюті гривня в сумі 3 000 000,00 на умовах визначених цим договором та додатковими угодами до нього, а позичальник зобов'язався повернути кредит у строки та на умовах, визначених цим договором та додатковими угодами до нього, сплачувати проценти у розмірі, що визначається у додаткових угодах до цього договору.

14.08.2008 між відповідачем, як іпотекодержателем, та позивачем, як іпотекодавцем, укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Прилуцького міського нотаріального округу Чернігівської області та зареєстрований в реєстрі за №9392 (далі за текстом - Іпотечний договір), за умовами якого (п.п.1.1, 1.2) іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю у якості забезпечення виконання третьою особою (позичальник) зобов'язань за Генеральним договором про надання кредитних послуг №935/1-109 від 14.08.2008, укладеним між іпотекодержателем та позичальником (основне зобов'язання) та додатковими угодами до нього, що укладені та будуть укладені між іпотекодержателем та позичальником, які є невід'ємними частинами договору, яким обумовлене основне зобов'язання (додаткові угоди) нерухоме майно. Заставна вартість предмету іпотеки за згодою сторін становить 4 643 600,00 грн.

В ч.ч.1, 3 ст. 575 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК України) визначено, що іпотекою є застава нерухомого майна, яке залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Правила про іпотеку землі та інші окремі види застав встановлюються законом.

Згідно зі ст. ст. 3, 5 Закону України "Про іпотеку" (в редакції, чинній на момент укладення спірного договору) іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. У разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Предметом іпотеки можуть бути один або декілька об'єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об'єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом.

В ч.1 ст. 6 Закону України "Про іпотеку" визначено, що у разі обмеження правомочності розпорядження нерухомим майном згодою його власника або уповноваженого органу державної влади чи органу місцевого самоврядування така ж згода необхідна для передачі цього майна в іпотеку.

У даній справі вирішується спір щодо недійсності Іпотечного договору у зв'язку із його укладенням директором товариства позивача з перевищенням наданих йому повноважень.

Нормами ч.1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Цивільна дієздатність юридичної особи визначена в ст. 92 ЦК України, де вказано, що юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи, оспорюваний Іпотечний договір підписаний зі сторони позивача директором товариства Мазило В.І.

Згідно зі ст. 159 ЦК України (в редакції, чинній на момент укладення спірного договору) вищим органом акціонерного товариства є загальні збори акціонерів. До виключної компетенції загальних зборів акціонерів належить: внесення змін до статуту товариства, у тому числі зміна розміру його статутного капіталу; обрання членів наглядової ради, а також утворення і відкликання виконавчого та інших органів товариства; затвердження річної фінансової звітності, розподіл прибутку і збитків товариства; рішення про ліквідацію товариства. До виключної компетенції загальних зборів статутом товариства і законом може бути також віднесене вирішення інших питань. Питання, віднесені законом до виключної компетенції загальних зборів акціонерів, не можуть бути передані ними для вирішення іншим органам товариства.

В розділі 8 Статуту позивача (в редакції, чинній на момент укладення оспорюваного договору) наведено положення щодо органів управління товариством та їх посадових осіб, згідно з п.п.8.2.1, 8.2.3 якого вищим органом товариства є загальні збори акціонерів, які вирішують всі питання, віднесені до діяльності товариства. До компетенції вищого органу товариства належать, зокрема, погодження угод про заставу майна товариства.

З наведеного випливає, що для вчинення спірного правочину директор товариства позивача повинен був отримати згоду загальних зборів учасників товариства.

17.06.2008 відбулися загальні збори акціонерів товариства позивача (протокол №1 від 17.06.2008), до порядку денного яких, серед іншого, були включені питання господарської діяльності товариства і прийнято рішення виступити майновим поручителем третьої особи (ТОВ "Паритет") при одержанні кредиту у відповідача в сумі 3 мільйони гривень, а також передати в іпотеку банку нерухомість, яка належить позивачу, та знаходиться за адресою: Чернігівська обл., м. Прилуки, вул. Пирятинська, 127 (насосна станція, КТП, будівля гаражу, теплова стоянка автомашини "Модуль", будівля контори, будівля мийки, будівля майстерень, будівля котельні, будівля профілакторію, будівля центральної заправки, будівля шиноремонту, будівля їдальні, будівля диспетчерської). Доручено директору товариства Мазило В.І. підготувати необхідні документи, а також укласти та підписати іпотечний договір з відповідачем, самостійно визначаючи умови іпотечного договору.

В подальшому рішенням Господарського суду Чернігівської області від 07.07.2016 у справі №927/423/16 за позовом ОСОБА_6 до Приватного акціонерного товариства "Автотранспортне підприємство 17461" про визнання недійсними рішень загальних зборів позов було задоволено. Визнано недійсними рішення, прийняті 17.06.2008 на загальних зборах акціонерів товариства позивача, які викладені у виписці з протоколу №1 загальних зборів акціонерів ВАТ "АТП 17461" від 17.06.2008. У вказаному судовому рішенні зазначено про те, що позивач у вказаній справі передбаченим Статутом та законом способом не був повідомлений про час та місце проведення загальних зборів акціонерів, їх порядок денний, що позбавило його можливості взяти участь у цих зборів, належним чином підготуватися до порядку денного, внести свої пропозиції, зареєструватися для участі у загальних зборах акціонерів. Належна позивачу кількість голосів, а саме 32,3022%, могла бути впливовою або вирішальною у прийнятті загальними зборами акціонерів рішень.

Однак, як вірно зазначив місцевий господарський суд, з урахуванням норм ст. ст. 92, 98, 203, 215, 241 ЦК України, рішення загальних зборів учасників товариства є актами, що зумовлюють настання правових наслідків, спрямованих на регулювання відносин у різних питаннях діяльності товариства, вони мають обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин. Таким чином, якщо суд визнає недійсним рішення загальних зборів учасників товариства, воно є недійсним з моменту його прийняття.

Для визнання недійсним договору, укладеного виконавчим органом товариства (директором) з третьою особою, з огляду на порушення цим органом установленого обмеження повноважень щодо представництва, не має самостійного юридичного значення сам по собі той факт, що згодом визнане недійсним у судовому порядку рішення загальних зборів учасників товариства, згідно з яким виконавчий орган діяв на момент укладення договору. Такий договір може бути визнаний недійсним із зазначених підстав у тому разі, якщо буде встановлено, що сама третя особа, контрагент юридичної особи за договором, діяла недобросовісно і нерозумно. Тобто третя особа знала або за всіма обставинами, проявивши розумну обачність, не могла не знати про обмеження в повноваженнях виконавчого органу товариства (аналогічна правова позиція наведена в постанові Верховного Суду України від 13.03.2017 у справі №760/8121/16-ц, постанові Верховного Суду від 20.06.2018 у справі №910/15832/17).

Однак позивач не надав належних і допустимих доказів, які б свідчили про те, що відповідач, укладаючи спірний договір, діяв недобросовісно або нерозумно.

Позивач в апеляційній скарзі наголошував на тому, що судом не прийнято до уваги його обґрунтування та докази щодо обмежень повноважень директора товариства на час укладення Іпотечного договору, однак, з огляду на існування рішення Загальних зборів акціонерів товариства позивача про передачу в іпотеку банку належної позивачу нерухомості, яке було чинне на час укладення оспорюваного правочину, вказані доводи позивача не впливають на суть спору та не мають вирішального значення.

Судом враховано твердження позивача на те, що у преамбулі оскаржуваного Іпотечного договору міститься посилання на Статут в редакції, яка на дату укладення договору містила обмеження повноважень директора товариства позивача. Однак як уже зазначалося вище, укладенню Іпотечного договору передувало прийняття загальними зборами товариства позивача рішення на підставі Статуту товариства щодо надання директору повноважень на укладення такого договору, а тому підстави стверджувати про нерозумність (необачність) дій відповідача в даному випадку відсутні.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на обставини, встановлені судовим рішенням у справі №927/4963/18 не приймаються до уваги, оскільки вони не відносяться до обставин, які підлягають доведенню у справі №927/496/18.

При цьому, суд апеляційної інстанції погоджується з позивачем щодо помилкового зазначення місцевим господарським судом в оскаржуваному рішенні ст. ст. 145, 147 ЦК України та ст. ст. 58, 59, 62, 63 Закону України «Про господарські товариства», оскільки вони стосуються товариств з обмеженою відповідальністю, тоді як позивач є акціонерним товариством. Водночас вказівка на дані статті не вплинула на суть прийнятого судом рішення, однак колегія суддів вважає за необхідне виключити посилання на ці статті з мотивувальної частини рішення місцевого господарського суду у даній справі, як такі, що не підлягають застосуванню.

Доводи скаржника про відсутність у матеріалах справи доказів ненадання відповідачу для укладання Іпотечного договору тексту Статуту у редакції, на яку міститься посилання у вказаному договорі, відхиляються судом, як безпідставні.

Щодо твердження позивача про те, що на час укладання спірного договору відповідач був реєстратором власників іменних цінних паперів позивача і не міг не знати як про повноваження органів управління позивача, так і про відсутність рішення загальних зборів акціонерів позивача, яке повинно прийматися для укладення позивачем Іпотечного договору, то вони не підтверджені жодними доказами, а тому є виключно припущеннями позивача.

За наведених вище обставин справи в їх сукупності, колегія суддів погоджується з місцевим господарським судом в тому, що в даному конкретному випадку відсутні правові підстави для задоволення позову.

Враховуючи, що в процесі перегляду справи встановлено необґрунтованість вимог позивача, а відтак і відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача, до спірних правовідносин позовна давність не підлягає застосуванню і заява відповідача з цього приводу не підлягає застосуванню.

Відповідно до ч.1 ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було вірно застосовано норми матеріального і процесуального права. Водночас колегія суддів вважає за необхідне виключити з тексту оскаржуваного рішення абзац 9 сторінки 5, у зв'язку з його помилковим зазначенням, що не призвело до прийняття невірного рішення у даній справі, а тому оскаржуване рішення не підлягає зміні чи скасуванню.

Оскільки доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків місцевого господарського суду, апеляційна скарга задоволенню не підлягає і судові витрати, пов'язані з поданням апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 11, 74, 129, 240, 267-270, 273, 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Автотранспортне підприємство 17461" залишити без задоволення.

2. Виключити з тексту мотивувальної частини рішення Господарського суду міста Києва від 07.11.2018 у справі №927/496/18, а саме абзац 9 сторінки 5 наступного змісту:

«З системного аналізу норм ст.ст. 99, 145, 147 Цивільного кодексу України, ст. 89 Господарського кодексу України, ст.ст. 58, 59, 62, 63 Закону України "Про господарські товариства" в редакціях, чинних на момент укладення Договору слідує, що виконавчий орган товариства вирішує всі питання, пов'язані з управлінням поточною діяльністю товариства, крім питань, що є компетенцією загальних зборів учасників товариства або іншого його органу. Здійснюючи управлінську діяльність, виконавчий орган реалізує колективну волю учасників товариства, які є носіями корпоративних прав».

3. Рішення Господарського суду міста Києва від 07.11.2018 у справі №927/496/18 залишити без змін.

4. Матеріали справи №927/496/18 повернути Господарському суду міста Києва.

5. Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку відповідно до вимог ст. ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення складено та підписано - 19.02.2019.

Головуючий суддя Г.П. Коробенко

Судді А.І. Тищенко

Т.П. Козир