ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2019 року

м. Київ

Справа № 923/558/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Краснова Є.В. - головуючого, Мачульського Г.М., Кушніра І.В.,

розглянувши у письмовому провадженні касаційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Берегиня" на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 26.11.2018 та ухвалу Господарського суду Херсонської області від 28.09.2018 про забезпечення позову у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Зерноком Херсон Агро" до: 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Зерноком Агроюг"; 2. Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Берегиня", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів - Бериславська районна державна адміністрація, про визнання права власності на майно (посіви 2018 року (незавершене виробництво) сільськогосподарської культури - пшениці ярої та відшкодування збитків у сумі 2 265 033,54 грн,

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1. У серпні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Зерноком Херсон Агро" (далі - ТОВ "Зерноком Херсон Агро") звернулося до Господарського суду Херсонської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Зерноком Агроюг" (далі - ТОВ "Зерноком Агроюг") та Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Берегиня" (далі - СТОВ "Берегиня"), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів - Бериславська районна державна адміністрація, про визнання права власності на майно (посіви 2018 року (незавершене виробництво) сільськогосподарської культури - пшениці ярої та відшкодування збитків у сумі 2 265 033,54 грн з яких 571 876,54 грн - реальні збитки, 1 693 157 грн - упущена вигода.

1.2. Разом із позовною заявою позивачем було подано до Господарського суду Херсонської області заяву про забезпечення позову, в якій заявник просить суд забезпечити позов шляхом накладення арешту на грошові кошти, що належать ТОВ "Берегиня" та обліковуються на наявних у нього в банківських установах рахунках, у тому числі поточному рахунку № 9124 у філії Херсонського обласного управління ПАТ "Державний ощадний банк України", МФО 352457 у межах суми позову, а також накласти арешт на належне СТОВ "Берегиня" рухоме і нерухоме майно.

1.3. В обґрунтування цієї заяви позивач зазначає про таке. У 2018 році ТОВ "Зерноком Херсон Агро" було засіяно сільськогосподарською культурою (пшеницею) земельну ділянку, яка перебувала у нього в користуванні на підставі договору оренди від 08.11.2016. Наприкінці квітня 2018 року СТОВ "Берегиня" отримано право оренди на вказану земельну ділянку та згодом зібрано врожай, який належить ТОВ "Зерноком Херсон Агро". Внаслідок неправомірних дій відповідача-2 щодо збирання та приховування врожаю позивача йому завдано збитки у вищезазначених розмірах. Жодних пропозицій щодо мирного врегулювання спору та відшкодування йому завданих збитків або повернення врожаю від СТОВ "Берегиня" не надходило, що свідчить про недобросовісність господарської діяльності відповідача-2, ухилення від відповідальності та від поновлення порушених прав позивача. Вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти та майно СТОВ "Берегиня" сприятиме запобіганню порушень прав сторін на час вирішення спору в суді. При цьому позивач зазначає, що застосування заходів забезпечення позову в межах суми позову не перешкоджатиме нормальному функціонуванню СТОВ "Берегиня" та вільному використанню інших коштів, розміщених на його рахунку.

2. Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

2.1. Ухвалою Господарського суду Херсонської області від 28.09.2018 (суддя Задорожна Н.О.), залишеною без змін постановою Південно-Західного апеляційного господарського суду від 26.11.2016 (колегія суддів: Мишкіна М.А., Аленін О.Ю., Поліщук Л.В.), заяву ТОВ "Зерноком Херсон Агро" задоволено частково. Накладено арешт на грошові кошти, що обліковуються в установах банків на належних СТОВ "Берегиня" рахунках, у тому числі на поточному рахунку № 9124 у філії Херсонського обласного управління ПАТ "Державний ощадний банк", МФО 352457, у межах заявленої до стягнення суми, що становить 2 265 033,54 грн. У задоволенні іншої частини заяви відмовлено.

Судові рішення в частині задоволення заяви мотивовані тим, що накладення арешту на грошові кошти у межах суми заявлених вимог забезпечить виконання судового рішення у разі задоволення позову. Відмовляючи в задоволенні заяви про накладення арешту на рухоме і нерухоме майно відповідача-2, суди виходили з того, що такий захід забезпечення не відповідає суті заявлених позовних вимог.

3. Короткий зміст доводів та вимог касаційної скарги

3.1. У касаційній скарзі СТОВ "Берегиня", посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій вимог статті 136 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), просить скасувати оскаржувані судові рішення в частині задоволення заяви та постановити нове рішення про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

4. Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

4.1. Відзивів на касаційну скаргу від інших учасників справи до Верховного Суду не надійшло.

5. Позиція Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду

Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду апеляційної інстанції

5.1. У відповідності до вимог статті 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

5.2. За змістом цієї норми обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов'язано вирішення питання про забезпечення позову. Забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача. Умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, наявне у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитися за кількістю або погіршитися за якістю на момент виконання рішення.

5.3. Отже, з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 73 ГПК України, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

5.4. Згідно з положеннями пункту 1 частини 1 статті 137 ГПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

5.5. Відповідно до усталеної практики господарських судів при вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

5.6. Таким чином, необхідною умовою вжиття заходів для забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду. Безпосередньою метою вжиття заходів є саме забезпечення виконання рішення суду. Інститут забезпечення позову в господарському процесі запроваджено виключно з метою забезпечення гарантії виконання майбутнього судового рішення.

5.7. Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких його вжито. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

5.8. Господарський суд не повинен вживати таких заходів до забезпечення позову, які фактично є тотожними задоволенню заявлених вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

5.9. Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), наявне у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитися за кількістю або погіршитися за якістю на момент виконання рішення.

5.10. Достатнім обґрунтованням для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову.

5.11. Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач повинен обґрунтувати причини звернення із такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу забезпечення позову.

5.12. Отже, у кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов'язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

5.13. Предметом спору у даній справі є визнання права власності на посіви 2018 року сільськогосподарської культури - пшениці ярої, яка була засіяна позивачем на орендованих ним земельних ділянках, і відшкодування збитків у сумі 2 265 033,54 грн.

5.14. Судами встановлено, що на підтвердження обґрунтованості заяви про забезпечення позову позивачем надано докази, що підтверджують здійснення ним робіт і витрат, пов'язаних із придбанням посівного матеріалу, мінеральних добрив, оплату робіт та послуг, пов'язаних із посівом ярої пшениці; звітність, подану до статистичного органу про засіяну сільгосппродукцію на земельній ділянці площею 120,8759 га, яка перебувала у нього в оренді на підставі укладеного та зареєстрованого у встановленому порядку договору оренди; копії товарно-транспортних накладних, фотознімків, що, на його переконання, підтверджують факт скошення засіяної ним на орендованих ділянках ярої пшениці відповідачем - 2. В обґрунтування позовних вимог щодо стягнення упущеної вигоди позивач посилається на вартість пшениці, виходячи із цін постачальників і кількості зібраної пшениці.

5.15. Також ТОВ "Зерноком Агроюг" зазначило про те, що внаслідок неправомірних дій відповідача - СТОВ "Берегиня" позивачеві не вдалося зібрати урожай, який було скошено та вивезено відповідачем - 2, не зважаючи на наявність ухвали Господарського суду Херсонської області від 19.06.2018 у справі № 923/558/18, якою було заборонено будь-яким юридичним особам, підприємствам та особам, за виключенням ТОВ "Зерноком Агроюг", вчиняти будь-які дії щодо оброблення і збирання урожаю 2018 року пшениці ярої, засіяної на орендованих позивачем земельних ділянках; накладено арешт на урожай засіяної пшениці ярої з передачею його позивачеві на зберігання.

5.16. Надавши належну правову оцінку вищезазначеним доказам та обставинам, врахувавши предмет та підстави позову у даній справі, суди попередніх інстанцій дійшли правильних висновків про те, що забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти відповідача - 2, є співрозмірним заявленим позовним вимогам та забезпечить виконання рішення суду у разі задоволення позову, тоді як вимоги заяви про накладення арешту на рухоме і нерухоме майно відповідача - 2, не відповідають суті заявлених позовних вимог.

5.17. При цьому судом апеляційної інстанції враховано також фактичні обставини, які не оспорюються відповідачем - 2, а саме: факт збирання СТОВ "Берегиня" урожаю пшениці ярої за дорученням ТОВ "Зерноком Агроюг" та вивезення урожаю з поля (у засіданні суду апеляційної інстанції оглянуті надані СТОВ "Берегиня" копії договорів із ТОВ "Зерноком Агроюг"); стверджуваним позивачем фактом, що не заперечується СТОВ "Берегиня" та підтверджується відкриттям кримінального провадження, втрати урожаю пшениці з земельної ділянки, що перебувала в оренді у ТОВ "Зерноком Херсон Агро"; відсутністю заперечень СТОВ "Берегиня" тієї обставини, що саме позивач є особою, яка здійснила посіви пшениці ярої.

6. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

6.1. За таких обставин висновки судів попередніх інстанцій відповідають вимогам статей 136, 137 ГПК України, а тому посилання скаржника на порушення судами положень частини 2 статті 136 ГПК України, а також на те, що оскаржувані рішення не містять обґрунтувань про те яким чином невжиття заходів забезпечення позову може утруднити виконання рішення суду, відхиляються колегією суддів, як безпідставні, оскільки оцінка доказів, з яких виходили суди, вбачаючи підстави для накладення арешту на грошові кошти відповідача-2, не входить до визначених статтею 300 ГПК України меж перегляду справи судом касаційної інстанції.

6.2. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Пономарьов проти України", "Рябих проти Російської Федерації", "Нєлюбін проти Російської Федерації") повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

6.3. Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Отже, зазначені рішення Європейського суду з прав людини суд касаційної інстанції застосовує у цій справі як джерело права.

За таких обставин, оскільки фундаментальних порушень не встановлено, оскаржувані судові рішення прийнято із додержанням вимог процесуального права, тому підстав для їх зміни чи скасування немає.

7. Судові витрати

7.1. Судовий збір за подання касаційної скарги в порядку статті 129 ГПК України покладається на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, 304, 306, 308, 309, 314, 315, 317 ГПК України, Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Берегиня" залишити без задоволення.

2. Постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 26.11.2018 та ухвалу Господарського суду Херсонської області від 28.09.2018 у справі № 923/558/18 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Є. Краснов

Суддя Г. Мачульський

Суддя І. Кушнір