ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" лютого 2019 р. м. Київ Справа№ 925/1566/16

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Разіної Т.І.

суддів: Іоннікової І.А.

ОСОБА_1

секретар судового засідання: Кондратенко Н.О.
за участю представників учасників процесу:
від позивача: не зявився від відповідача: не зявився
Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу приватного підприємства "Золотоніська птахофабрика" на рішення Господарського суду Черкаської області від 17.01.2017 у справі № 925/1566/16 (суддя Скиба Г.М.,

м. Черкаси, повний текст рішення підписано 18.01.2017)

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Вектор -Агро- ЛТД", м. Городище, Городищенський р-н, Черкаська обл.

до приватного підприємства "Золотоніська птахофабрика", с. Ковтуни, Золотоніський р-н, Черкаська обл.

про стягнення 836 170,53 грн. заборгованості та санкцій

За результатами розгляду апеляційної скарги Північний апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Вектор-Агро ЛТД" (далі позивач, ТОВ "Вектор-Агро ЛТД") звернулося до Господарського суду Черкаської області з позовом до приватного підприємства "Золотоніська птахофабрика" (далі відповідач, ПП "Золотоніська птахофабрика") про стягнення 836 170,53 грн. заборгованості за постачання товару згідно договору купівлі-продажу від 19.04.2016 № 19/04/2016, з якої: 696 568,41 грн. основний борг, 8420,00 грн. - 3% річних, інфляційне збільшення - 47 689,69 грн., пеня - 83 492,43 грн. за період 16.07.2016 по 16.12.2016.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем договору купівлі-продажу від 19.04.2016 № 19/04/2016 в частині повної оплати за поставлений позивачем товар.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 17.01.2017 позов задоволено повністю, стягнуто з ПП "Золотоніська птахофабрика" на користь ТОВ "Вектор-Агро ЛТД" 696 568,41 грн. основного боргу, 8420,00 грн. 3% річних, 47689,69 грн. інфляційних втрат, 83492,43 грн. пені.

Обґрунтовуючи своє рішення, суд першої інстанції з посиланням на приписи ст.ст. 526, 530, 546, 549, 611, 612, 623, 625, 629, 712 Цивільного кодексу України та ст.ст. 173, 174, 216 Господарського кодексу України, встановив факт поставки позивачем товариству приватному підприємству "Золотоніська птахофабрика" за договором купівлі-продажу від 19.04.2016 № 19/04/2016 на загальну суму 755 045,51 грн., та факт часткової оплати відповідачем за отриманий товар на суму 58 477,10 грн. і, відповідно, прийшов до висновку про задоволення позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю "Вектор-Агро- ЛТД" в повному обсязі.

Не погоджуючись з рішенням Господарського суду Черкаської області від 17.01.2017 ПП "Золотоніська птахофабрика" (надалі-скаржник) звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове судове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити, посилаючись, при цьому на те, що судом першої інстанції неповно досліджено обставини справи, а тому неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

У доводах апеляційного оскарження відповідач наголосив, що видаткові та товарно-транспортні накладні оформлені з порушенням приписів ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні"; крім того, позивачем не надано доказів повноважень особи, що отримувала товар, зокрема відсутні довіреності на отримання товарно-матеріальних цінностей; в порушення умов договору позивачем не надано рахунків-фактури в підтвердження настання строку оплати; акт звірки взаєморозрахунків не може слугувати підставою визнання боргу, оскільки сам по собі акт звірки не може бути доказом наявності чи відсутності обовязку сплатити грошові кошти.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 19.03.2018 відмовлено ПП "Золотоніська птахофабрика" у задоволенні клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Черкаської області від 17.01.2017 у справі № 925/1566/16, відмовлено у відкритті апеляційного провадження. (колегія суддів у складі головуючого судді: Скрипки І.М., суддів: Тищенко А.І., Михальської Ю.Б.)

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 06.07.2018 у справі № 925/1566/16 ухвалу Київського апеляційного господарського суду від 19.03.2018 у справі № 925/1566/16 скасовано, а справу передано до Київського апеляційного господарського суду для продовження розгляду матеріалів апеляційної скарги Приватного підприємства "Золотоніська птахофабрика".

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 17.07.2018 у справі № 925/1566/16 заяву суддів Скрипки І.М., Тищенко А.І., Михальської Ю.Б. про самовідвід у справі № 925/1566/16 задоволено. Матеріали справи № 925/1566/16 передано для здійснення визначення складу судової колегії автоматизованою системою відповідно до положень ст. 32 ГПК України.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 20.07.2018 у справі № 925/1566/16 відкрито апеляційне провадження у справі № 925/1566/16 та призначено її до розгляду на 04.09.2018. (колегія суддів у складі головуючого судді: Куксова В.В., Станіка С.Р., Гончарова С.А.)

04.09.2018 розгляд справи № 925/1566/16 не відбувся, у зв'язку із перебуванням головуючого судді Куксова В.В. у відпустці.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 05.09.2018 у справі № 925/1566/16 призначено справу до розгляду на 16.10.2018.

Указом Президента України "Про ліквідацію апеляційних господарських судів та утворення апеляційних господарських судів в апеляційних округах" № 454/2017 від 29.12.2017 ліквідовано Київський апеляційний господарський суд та утворено Північний апеляційний господарський суд в апеляційному окрузі, що включає Київську, Сумську, Черкаську, Чернігівську області та місто Київ.

Актом прийняття-передачі судової справи від 02.10.2018 справу № 925/1566/16 передано до Північного апеляційного господарського суду.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.11.2018, справу № 925/1566/16 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя Разіна Т.І., судді: Михальська Ю.Б., Тищенко А.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.11.2018 у справі № 925/1566/16 прийнято зазначену апеляційну скаргу у справі № 925/1566/16 до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя Разіна Т.І., судді: Михальська Ю.Б., Тищенко А.І.; розгляд скарги призначено на 16.01.2019.

16.01.2019 від суддів Тищенко А.І. та Михальської Ю.Б. надійшли заяви про самовідвід від розгляду справи № 925/1566/16.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.01.2019 у справі № 925/1566/16 заяву суддів Тищенко А.І. та Михальської Ю.Б. про самовідвід у справі № 925/1566/16 задоволено; справу № 925/1566/16 передано для здійснення повторного автоматизованого розподілу та визначення заміни відведеного судді відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України.

Порядок визначення/зміни складу господарського суду врегульовано ст. 32 Господарського процесуального кодексу України.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/362/19 від 23.01.2019 у зв'язку з задоволенням заяви про самовідвід суддів Тищенко А.І., Михальської Ю.Б., призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 925/1566/16.

Відповідно до витягу з протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 23.01.2019 для розгляду справи № 925/1566/16 сформовано судову колегію у складі головуючий суддя Разіна Т.І., судді: Чорна Л.В., Іоннікова І.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.01.2019 у справі № 925/1566/16 вказану апеляційну скаргу прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючого судді Разіної Т.І., суддів Чорної Л.В., Іоннікової І.А, розгляд скарги призначено на 18.02.2019 о 12:00.

Позивач не скористався своїм правом згідно ч. 1 ст. 263 ГПК України та не надав суду письмового відзиву на апеляційну скаргу, що згідно ч. 3 ст. 263 ГПК не перешкоджає перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

До судового засідання від 18.02.2019 представники учасників справи не з'явилися, про час, місце і дату судового засідання повідомлялися завчасно та належним чином, про причини нез'явлення суд не повідомили, клопотань не заявляли.

Частиною 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України визначено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З огляду на те, що учасники апеляційного провадження належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, враховуючи те, що їх явка обовязковою не визнавалась, а також враховуючи те, що судочинство здійснюється, зокрема, на засадах рівності та змагальності сторін і учасники судового провадження на власний розсуд користуються наданими ним процесуальними правами, зокрема, правом на участь у судовому засіданні, колегія суддів перейшла до здійснення апеляційного перегляду судового рішення за наявними матеріалами справи за відсутності представників учасників справи.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшов висновку апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, рішення у даній справі залишити без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Статтею 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, між сторонами 19.04.2016р. укладено договір купівлі-продажу № 19/04/2016, згідно якого постачальник - ТОВ «Вектор-Агро Лтд» зобовязався передавати у власність покупця-ПП «Золотоніська птахофабрика» товар (сільськогосподарську продукцію, в тому числі: висівку кукурудзяну), та інший товар, вказаний у видаткових накладних, а покупець зобовязується приймати цей товар та своєчасно здійснити його оплату. (п. 1.1)

Асортимент, одиниця виміру товару, загальна кількість товару, що підлягає поставці за цим договором, ціна за одиницю товару, визначаються у видаткових накладних, які є невідємною частиною цього договору. (п.1.2)

Пунктом 3.4. Договору передбачено, що датою поставки товару є дата, вказана у видатковій накладній.

Пунктом 5.3. Договору визначено, що підписання видаткової накладної є підтвердження прийняття товару належної якості.

Пунктом 7.1 договору визначено, що оплата товару проводиться покупцем шляхом перерахування безготівкових коштів на розрахунковий/поточний рахунок постачальника в день отримання товару у повному розмірі (100%).

Відповідно до п. 7.2. Договору встановлено, що Сторони домовилися, що всі оплати за товар зараховуються по першій поставці, тобто в послідовності, в якій вони надійшли на підприємство в незалежності від призначення платежу. Тобто, всі оплати за товар від Покупця спочатку закривають попередні неоплачені поставки, починаючи з першої неоплаченої поставки повністю.

Позивач, звертаючись з даним позовом до суду вказав, що в період з 15.07.2016 по 08.08.2016 він поставив відповідачу товар на загальну суму 755 045,51 грн. Відповідач оплатив отриманий товар частково, в сумі 58 477,10 грн., а саме: 20.10.2016 на суму 18 477,10 грн. та 21.10.2016 на суму 40 000,00 грн.

Таким чином, у позові до стягнення з відповідача предявлено заборгованість у сумі 696 568,41 грн. основного боргу, що є предметом спору. Зокрема, неоплаченими є наступні видаткові накладні: 1) від 15.07.2016р. № 922 на суму 79 850,32 грн.; 2) від 18.07.2016р. № 929 на суму 95 695,57 грн.; 3) від 21.07.2016 № 982 на суму 64 759,84 грн.; 4) від 26.07.2016 № 1144 на суму 79 511,21 грн.; 5) від 29.07.2016 № 1147 на суму 90 944,20 грн. 6) від 01.08.2016 № 1231 на суму 81 737,69 грн.; 7) від 04.08.2016 № 1233 на суму 85 012,90 грн.; 8) від 04.08.2016 № 1234 на суму 77 109,68 грн.; 9) від 08.08.2016 № 1238 на суму 90 424,10 грн. (а/с 16-24).

Факт отримання відповідачем товару також підтверджується товарно-транспортними накладними: 1) від 15.07.2016 № 000177; 2) від 18.07.2016 № 000180; 3) від 21.07.2016 № 000183; 4) від 26.07.2016 № 000184; 5) від 29.07.2016 № 000188; 6) від 01.08.2016 № 000193; 7) від 04.08.2016 № 000195; 8) від 04.08.2016 № 000199; 9) від 08.08.2016 № 000206. (а/с 25- 33).

В підтвердження отримання відповідачем товару та наявності передявленого до стягнення боргу, позивачем до матеріалів справи також надано двосторонньо підписаний та скріплений печатками обох підприємств акт звірки взаєморозрахунків за період з 15.07.2016 по 20.11.2016 (а/с 34).

Відповідач, в свою чергу, заперечуючи позовні вимоги, у відзиві просив відмовити в задоволені позовних вимог в частині стягнення штрафних санкцій, оскільки такі є надмірно великими, в спростування основного боргу заперечень не наведено.

Причиною виникнення спору у справі стало питання щодо наявності чи відсутності підстав для стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу від 19.04.2016 № 19/04/2016, а відтак до предмету дослідження у даній справі входить встановлення обставин пов'язаних з продажем позивачем та отриманням відповідачем товару за вказаним договором, з підтвердженням цього відповідними документами, виконання відповідачем зобов'язань з оплати отриманого товару, тощо.

Згідно зі статтями 626, 629 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Між сторонами 19.04.2016 укладено письмовий двосторонній оплатний консенсуальний договір купівлі-продажу № 19/04/2016. Вказаний договір не заперечений сторонами, не визнаний судом недійсним та не розірваний в установленому порядку, сторонами досягнуто згоди по всіх істотних умовах договору.

За правовою природою дані господарські відносини є відносинами купівлі-продажу і відповідають вимогам глави 54 ЦК України.

У відповідності до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі статтею 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

У відповідності до частини першої статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України).

Статтею 610 ЦК України унормовано, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Досліджуючи питання наявності основного боргу, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правомірно взято до уваги наявні у матеріалах справи видаткові та товарно-транспортні накладні, як доказ отримання товару відповідачем.

При цьому, слід врахувати, що спірні видаткові накладні містять назву документа, дату і місце складання, назву підприємства від імені якого складено документ, назву, кількість поставленого товару, ціну товару, посилання на підставу здійснення господарської операції договір купівлі-продажу від 19.04.2016 № 19/04/2016, посади осіб відповідальних за здійснення господарської операції, підпис про продаж і одержання товару та відбиток печаток підприємств від обох сторін. Жодні зауваження до накладних відсутні, вони містять всі необхідні відомості про товар, а також містять відомості про фактичне отримання товару. Тобто, за своїми ознаками такі накладні є підтвердженням передачі позивачем та приймання відповідачем відповідного товару.

Відомості, що цілком відповідають умовам договору також містяться і у зазначених товарно-транспортних накладних.

При оцінці наявних у справі доказів, з огляду на доводи апеляційного оскарження, судом апеляційної інстанції також враховано і те, що у відзиві на позов від 17.01.2017 відповідач визнав наявність зобов'язань щодо оплати заявленого боргу за договором купівлі-продажу, оскільки просив відмовити лише у задоволені штрафних санкцій, вважаючи їх надмірно великими. Однак, вже під час апеляційного перегляду справи, відповідач почав заперечувати наявність боргу, посилаючись на неналежне оформлення видаткових та товарно-транспортних накладних, тобто, заперечує прийняття товару за договором купівлі-продажу, вказуючи таким чином на те, що підстави для стягнення боргу у заявленому розмірі відсутні.

Так, скаржник наголошує на тому, що видаткові накладні та ттн не в повній мірі відповідають вимогам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а тому не є належними доказами у справі.

Зокрема, відповідач вказує, що позивачем не надано доказів повноважень у особи, що отримала товар, а саме не надано довіреності на отримання товару.

Наведені зауваження скаржника суд апеляційної інстанції визнає неспроможними, а висновок суду першої інстанції про доведеність матеріалами справи факту поставки позивачем відповідачеві товару за видатковими накладними визнаються обґрунтованими, враховуючи зокрема те, що недоліки при складанні первинних документів, що фіксують господарську операцію, за їх наявності, не можуть стати безумовною підставою для звільнення контрагента від обов'язку оплатити вартість отриманих товару, робіт чи спожитої послуги.

Більше того, як встановлено вище, на вказаних видаткових накладних та ттн, попри зазначення посади матеріально відповідальної особи на отримання товару, її підпису, наявний також відтиск печатки підприємства відповідача.

Доказів звернення до правоохоронних органів з приводу втрати чи викрадення печатки підприємства з наявних у матеріалах справи документів не встановлено, а відповідачем не доведено.

Колегія суддів звертає увагу відповідача на те, що певні недоліки первинних документів не позбавляють юридичної сили весь первинний документ в аспекті сприйняття його, як доказу здійснення господарської операції (наведені висновки викладені також у постанові Верховного Суду від 06.02.2018 у справі № 821/589/17).

Відповідно до пункту 8 Інструкції про порядок реєстрації виданих, повернутих і використаних довіреностей на одержання цінностей, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 16.05.1996 № 99, довіреність на отримання цінностей видається на строк не більше 10 днів і є первинним документом, що фіксує рішення уповноваженої особи (керівника) підприємства про уповноваження конкретної фізичної особи одержати для підприємства визначений перелік та кількість цінностей.

Разом з цим, відсутність довіреності за наявності інших первинних документів, що підтверджують здійснення господарської операції з передачі товару, виходячи із умов договору (п.5.3) про те, що підписання видаткової накладної є підтвердження прийняття товару належної якості, не може заперечувати таку господарську операцію. Даний факт повинен оцінюватися в сукупності з іншими доказами у справі, оскільки вибіркова оцінка доказів не відповідає приписам процесуального законодавства. (Аналогічна правова позиція щодо наявності довіреності для здійснення господарської операції як доказу викладена в постанові Верховного Суду України від 29.04.2015 у справі № 903/679/14 та у постанові Верховного Суду від 02.05.2018 № 908/2507/15-г).

Крім того, відповідачем не спростовано, що отримувачем спірного товару була інша особа, а не ОСОБА_2 помічник керівника виробничого підрозділу, який на час здійснення купівлі-продажу був посадовою особою відповідача та виконував обов'язки, зокрема, щодо приймання товару, в тому числі підписував накладні.

Таким чином із наведеного вбачається, що позивач належним чином виконав умови договору щодо поставки товару, ця обставина підтверджується передбаченим умовами договору документом - видатковими накладними, тому за вказаних обставин у відповідача за наведеними вище умовами договору виник обов'язок здійснити оплату за товар.

Посилання скаржника на відсутність у матеріалах справи рахунків-фактури, доказів надання їх відповідачу на оплату, суд апеляційної інстанції оцінює критично, оскільки в даному випадку, беручи до уваги умови договору, ненадання рахунку-фактури не є відкладальною умовою у розумінні статті 212 ЦК України та не є простроченням кредитора в розумінні статті 613 цього ж Кодексу, тому наявність або відсутність рахунку-фактури не звільняє відповідача від обов'язку з оплати поставленого товару.

Стосовно посилання скаржника на те, що акт звірки взаєморозрахунків не може слугувати підставою визнання боргу, оскільки сам по собі акт звірки не може бути доказом наявності чи відсутності обовязку сплатити грошові кошти, колегія суддів не може погодитись з огляду на наступне.

Акт звірки взаєморозрахунків містить посилання на договір від 19.04.2016 № 19/04/2016, здійснений за період з 15.07.2016 по 20.11.2016, підписаний обома сторонами, зокрема з боку відповідача головним бухгалтером та скріплений печатками підприємств, кінцеве сальдо визначено 696 568,41 грн., що є предметом даного позову.

Відповідно до частини сьомої статті 8 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" головний бухгалтер веде весь бухгалтерський облік на підприємстві та організує контроль за відображенням на рахунках бухгалтерського обліку всіх господарських операцій. Тобто, відповідно до вимог чинного законодавства, головний бухгалтер має такі повноваження в межах здійснення бухгалтерського обліку та посадових обов'язків. Крім того, підпис бухгалтера був скріплений печаткою відповідача. Наведене відповідачем не спростовано.

У той же час, як було вже відзначено, з матеріалів справи не вбачається, що печатка підприємства відповідача була втрачена, викрадена чи загублена, оскільки відсутні докази звернення відповідача до правоохоронних органів з відповідними заявами.

При цьому, колегією суддів враховано, що акт звірки взаєморозрахунків є лише фіксуючим документом, який не є первинним і не доводить факту здійснення будь-яких господарських операцій - поставки, надання послуг тощо. Він є лише відображенням стану заборгованості та в окремих випадках - руху коштів у бухгалтерському обліку підприємств та має інформаційний характер. (Аналогічна правова позиція щодо оцінки акту звірки взаєморозрахунків викладена у постанові від 19.04.2018 № 905/1198/17)

Таким чином, підписавши акт звірки взаєморозрахунків, відповідач фактично визнав наявність у нього перед позивачем боргу з оплати товару. За наявності в матеріалах справи інших доказів поставки/продажу товару, в тому числі, первинних бухгалтерських документів - видаткових накладних та ттн, які підтверджують вчинення господарських операцій, вказаний акт звірки за період з 15.07.2016 по 20.11.2016 може прийматись до уваги, як додатковий належний доказ підтвердження заборгованості суб'єкта господарювання.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає вірним висновок місцевого господарського суду про стягнення основного боргу у сумі 696 568,41 грн.

Серед іншого, позивачем також було заявлено до стягнення пеню на підставі п. 8.4 договору за загальний період 16.07.2016 по 16.12.2016 по кожній видатковій накладній окремо згідно розрахунку приєднаного до позову.

Пунктом 8.4. договору передбачено, що за прострочення оплати (невчасну оплату, неоплату) Покупець сплачує Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Судом апеляційної інстанції досліджено наявний у справі розрахунок по пені, яку нараховано за шість місяців, по кожній видатковій накладній окремо, з наступного дня після отримання товару, що відповідає умовам п. 8.4 договору та порядку розрахунків згідно п. 7.1 договору.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про стягнення пені у сумі 83 492,43 грн.

Також позивачем заявлено до стягнення 8420,00 грн. - 3% річних та 47 689,69 грн. інфляційних втрат на підставі ст. 625 ЦК України.

Пунктом 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляцій за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Розрахунок сум стягнення 3% річних та інфляційних втрат перевірено також судом, визнано його правильним та обґрунтованим. Розмір нарахованих позивачем інфляційних втрат та 3 % річних (а/с 51-55) за період з 16.07.2016р. до 16.12.2016р., здійснений по кожній видатковій накладній окремо, не перевищує можливого нарахування. Таким чином, в цій частині рішення суду першої інстанції також є вірним, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 8420,00 грн. 3% річних та 47 689,69 грн. інфляційних втрат.

Усі інші доводи та міркування скаржника, окрім зазначених у мотивувальній частині постанови, взяті судом до уваги, однак не спростовують вищенаведених висновків суду.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 ГПК України). Відповідно до ч. 2 ст. 86 ГПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Аналізуючи через призму ст. 86 ГПК України питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції бере до уваги висновки, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до п.48 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Мала проти України» від 3 липня 2014 року, остаточне 17.11.2014 зазначено: «Більше того, принцип справедливості, закріплений у статті 6 Конвенції, порушується, якщо національні суди ігнорують конкретний, доречний та важливий довід, наведений заявником (див. рішення у справах «Проніна проти України» (Pronina v. Ukraine), заява № 63566/00, п. 25, від 18 липня 2006 року, та «Нечипорук і Йонкало проти України» (Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine), заява № 42310/04, п. 280, від 21 квітня 2011 року).»

Відповідно до ч. 1 ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Також, відсутні підстави для скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду в розумінні ст. 277 ГПК України, з викладених в апеляційній скарзі обставин.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів встановила, що у даному випадку скаржником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своєї правової позиції, а також не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції. Таким чином, апеляційні вимоги приватного підприємства "Золотоніська птахофабрика" є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, підстав для зміни чи скасування оскарженого рішення у даній справі колегія суддів не вбачає.

Розподіл судових витрат здійснюється у відповідності до ст. 129 ГПК України та покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 11, 74, 129, 240, 267-270, 273, 275,276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу приватного підприємства "Золотоніська птахофабрика" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Черкаської області від 17.01.2017 у справі № 925/1566/16 залишити без змін.

3. Справу № 925/1566/16 повернути до Господарського суду Черкаської області.

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку відповідно до вимог ст. ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення складено та підписано - 26.02.2019.

Головуючий суддя Т.І. Разіна

Судді І.А. Іоннікова

ОСОБА_1