ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
УХВАЛА

25.02.2019 м. ХарківСправа № 922/3388/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Добрелі Н.С.

при секретарі судового засідання Слановій М.Ю.

розглянувши заяву Комунального підприємства Харківводоканал про надання відстрочки виконання постанови Харківського апеляційного господарського суду від 06.09.2018 року в порядку статті 331 Господарського процесуального кодексу України по справі

за позовом Акціонерного товариства "Харківобленерго" м. Харків , Комунального підприємства Харківводоканал
до Товариства з обмеженою відповідальністю "ФК "Трансфербутик", м. Запоріжжя
про за участю: стягнення коштів
представника стягувача - Шульга Н,В., на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю від 12.02.2019 року та довіреністі № 01-26/1969 від 18.02.2019 року;

представника боржника (заявник) - ОСОБА_2, за довіреністю № 01.01-14/7657-17 від 29.12.2017 року;

представника боржника (заявник) - ОСОБА_1, на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю від 20.07.2018 року та довіреністі № 01.01-14/7903-18 від 17.12.2018 року;

представника боржника (ТОВ "ФК "Трансфербутик") - не з`явився;

ВСТАНОВИВ:

В провадженні господарського суду Харківської області знаходилась справа № 922/3388/15 за позовом Акціонерної компанії "Харківобленерго" до Комунального підприємства "Харківводоканал" про стягнення 19838732,68 грн.

Рішенням господарського суду Харківської області від 21.07.2015 року позовні вимоги задоволено повністю.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 07.10.2015 року по справі №922/3388/15 апеляційну скаргу задоволено частково. Рішення господарського суду Харківської області від 21.07.2015 року скасовано в частині стягнення з комунального підприємства "Харківводоканал" на користь акціонерної компанії "Харківобленерго" вартості електричної енергії в розмірі 19 625 004,84 грн. та в цій частині припинено провадження у справі. В іншій частині рішення господарського суду Харківської області від 21.07.2015 року у справі № 922/3388/15 залишено без змін.

У жовтні 2017 року Акціонерна компанія "Харківобленерго" звернулася до Харківського апеляційного господарського суду із заявою про перегляд постанови Харківського апеляційного господарського суду від 07.10.2015 року у справі №922/3388/15 .

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 18.04.2018 року в задоволенні заяви акціонерної компанії "Харківобленерго" про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Харківського апеляційного господарського суду від 07.10.2015 року у справі № 922/3388/15 відмовлено.

Постановою Верховного суду від 02.07.2018 року касаційну скаргу акціонерної компанії "Харківобленерго" на ухвалу Харківського апеляційного господарського суду від 18.04.2018 року задоволено частково. Ухвалу Харківського апеляційного господарського суду від 18.04.2018 року у справі №922/3388/15 скасовано. Справу №922/3388/15 направлено на новий розгляд до Харківського апеляційного господарського суду.

06.09.2018 року постановою Харківського апеляційного господарського суду заяву акціонерної компанії "Харківобленерго" про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Харківського апеляційного господарського суду від 07.10.2015 у справі № 922/3388/15 задоволено, постанову Харківського апеляційного господарського суду від 07.10.2015 у справі № 922/3388/15 скасовано в частині скасування рішення господарського суду Харківської області від 21.07.2015 у справі № 922/3388/15 в частині стягнення з комунального підприємства "Харківводоканал" на користь акціонерного товариства "Харківобленерго" вартості електричної енергії в розмірі 19 625 004,84 грн та прийнято нове рішення, яким позов в цій частині задоволено.

25.09.2018 року на виконання постанови Харківського апеляційного господарського суду було видано відповідні накази.

15.02.2019 року на адресу господарського суду Харківської області від Комунального підприємства Харківводоканал надійшла заява (вх. № 4206) про надання відстрочки виконання постанови Харківського апеляційного господарського суду від 06.09.2018 року в порядку статті 331 Господарського процесуального кодексу України. В обґрунтування поданої заяви, боржник вказує на те, що на даний час існують об`єктивні обставини, які унеможливлюють виконання постанови Харківського апеляційного господарського суду від 06.09.2018 року у строк до 06.03.2019 року. Проте, як зазначає боржник, відповідно до Звіту незалежного аудитора існують обґрунтовані позитивні прогнози щодо фінансового стану КП "Харківводоканал" та фактична можливість виконати постанову в строк до 06.09.2019 року. Так відповідно до зазначеного Звіту касові надходження КП "Харківводоканал" за 2019 рік будуть становити ,00 грн. Крім того боржник зазначає про те, що впродовж другого-третього кварталу поточного року КП "Харківводоканал" має отримати субвенції у сумі 74768228,37 грн. Також боржник посилається на те, що в квітні 2019 року передбачено продовження процедури державних компенсацій шляхом проведення розрахунків згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 року № 256 на загальну суму 30,0 млн. грн.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 18.02.2019 року заяву Комунального підприємства Харківводоканал про надання відстрочки виконання постанови Харківського апеляційного господарського суду від 06.09.2018 року було призначено до розгляду в судовому засіданні на 25.02.2019 року.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 25.02.2019 року представник стягувача надав відзив на заяву боржника про надання відстрочки (вх. № 4758), в якому проти поданої заяви заперечує, зазначає про важний фінансовий стан АТ "Харківобленерго" та наявність значної заборгованості КП "Харквівводоканал" перед АТ "Харківобленерго". На підтвердження зазначених обставин, стягувачем було надано довідку про стан заборгованості КП "Харквівводоканал" перед АТ "Харківобленерго" та баланс про фінансовий стан підприємства.

Представник боржника у судовому засіданні 25.02.2019 року підтримав заяву про надання відстрочки, просив суд її задовольнити.

Представник стягувача в судовому засіданні 25.02.2019 року проти задоволення заяви про надання відстрочки заперечував, просив суд в її задоволенні відмовити. На думку стягувача правових підстав для надання відстрочки виконання рішення відсутні, у зв'язку з недоведенням боржником неможливості його виконання. Також стягувач зазначає, що надання відстрочки порушує інтереси останнього та погіршить і так скрутне становище Компанії.

Представник боржника (ТОВ "ФК "Трансфербутик") в судове засідання 25.02.2019 року не з`явився, пояснень по суті заяви не надав.

Розглянувши заяву про відстрочку виконання рішення, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для її розгляду, судом встановлено наступне.

Як вбачається, Комунальне підприємство "Харківводоканал" є підприємством комунальної форми власності і заснованим на майні територіальної громади м. Харкова, надає послуги з водопостачання та водовідведення споживачам Харківського регіону за попередньо встановленими для нього Державою тарифами.

Водночас, як стверджує боржник, тарифи, які діяли у квітні 2015 року (за який стягується заборгованість), так і поточні, не компенсують фактичних витрат виробництво таких житлово-комунальних послуг.

Боржник посилається також на те, що підприємством у другому-третьому кварталі поточного року будуть отримані субвенції, які будуть направлені на погашення заборгованості.

Крім того у квітні 2019 року передбачено продовження процедури державних компенсацій шляхом проведення розрахунків згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 року № 256 на загальну суму 30,0 млн. грн.

Також боржник вказує на відсутність вини КП "Харківводоканал" у неможливості погасити наявну заборгованість та те, що КП "Харківводоканал" здійснює усі залежні від нього дії з метою виконання постанови Харківського апеляційного господарського суду від 06.09.2018 року.

Заперечення стягувача ґрунтуються на тому, що заявником не доведено неможливості виконання постанови, також посилається на те, що надання відстрочки порушує інтереси останнього та погіршить і так скрутне становище Компанії.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. ст. 331 ГПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Господарський процесуальний кодекс України не визначає переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання. Тому суд оцінює докази, що підтверджують зазначені обставини, за правилами ст. 86 ГПК.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:

1) ступінь вини відповідача у виникненні спору;

2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, її матеріальний стан;

3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, встановлення чи зміну способу та порядку його виконання або відмову у вчиненні відповідних процесуальних дій постановляється ухвала, яка може бути оскаржена.

Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Отже, вирішуючи питання про відстрочку виконання рішення, суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи.

Суд зазначає, що положеннями п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст.326 ГПК України закріплено принцип обов'язковості рішень суду, згідно із яким судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковим на всій території України. Відповідно до ч. 2 ст. 326 ГПК України невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2012 № 18-рп/2012 виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. У рішенні Конституційного Суду України від 25.04.2012 у справі № 11-рп/2012 зазначено, що невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

Крім того суд вважає за необхідне зазначити, що після ратифікації Верховною радою України Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, остання, відповідно до статті 9 Конституції України набула статусу частини національного законодавства.

З прийняттям у 2006 році Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», Конвенція та практика Суду застосовується судами України як джерело права.

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини (надалі - Суд) право на суд, захищене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі - Конвенція), було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (див. рішення у справі "Горнсбі проти Греції" (Hor№sby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, Reports of Judgme№ts a№d Decisio№s 1997-II).

За певних обставин затримка з виконанням судового рішення може бути виправданою, але затримка не може бути такою, що спотворює сутність гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції права (див. рішення у справі "Іммобільяре Саффі" проти Італії" , № 22774/93, п. 74, ECHR 1999-V), а існування заборгованості, підтверджене обов'язковими та такими, що підлягають виконанню, судовими рішеннями, надає особі, на чию користь воно було винесено, "легітимні сподівання" на те, що заборгованість буде йому сплачено та така заборгованість становить "майно" цієї особи у розумінні ст. 1 Першого протоколу до Конвенції (див. рішення у справі "Пономарьов проти України" від 3 квітня 2008 року, заява № 3236/03, п. 43).

П.1 ст.6 Конвенції захищає виконання остаточних судових рішень, вони не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно, виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати (див., наприклад, рішення від 19 березня 1997 року у справі "Горнсбі проти Греції", Reports 1997-II, п. 40; рішення у справі "Бурдов проти Росії", заява № 59498/00, п. 34, ECHR 2002-III, та рішення від 6 березня 2003 року у справі "Ясюнієне проти Литви", заява № 41510/98, п. 27).

Держава зобов'язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці (див. рішення від 7 червня 2005 року у справі "Фуклев проти України", заява № 71186/01, п. 84).

Саме на державу покладається обов'язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у п. 1 ст. 6 Конвенції.

В даному випадку на підтвердження обставин, викладених у заяві, боржником було надано до суду звіт незалежного аудитора з огляду, постанову Харківського апеляційного господарського суду по справі № 922/4928/15, платіжні доручення про сплату заборгованості на користь АТ «Харківобленерго» та листування з приводу становлення тарифів на послуги централізованого постачання холодної води, водовідведення.

Стягувачем, в обґрунтування заперечень проти задоволення заяви боржника, було надано довідки про розмір заборгованості КП "Харківводоканал" перед АТ «Харківобленерго» та звіт про фінансові результати підприємства.

Дослідивши подані боржником докази на підтвердження заяви про надання відстрочки, суд зазначає наступне.

По-перше, щодо посилань боржника на те, що у другому-третьому кварталі поточного року останнім будуть отримані субвенції для погашення існуючої заборгованості, суд зазначає, що вказані обставини лише припущеннями КП "Харківводоканал", оскільки доказів на підтвердження надання відповідних субвенцій у зазначений боржником період, останнім надано не було.

Крім того суд заважує, що сплата заборгованості боржником не може залежати лише він наданих субвенцій, оскільки рішення суду, яке набрало законної сили підлягає обовязковому виконанню.

По-друге щодо посилань боржника на те, що у квітні 2019 року передбачено продовження процедури державних компенсацій шляхом проведення розрахунків згідно з Постановою КМУ від 04.03.2002 року № 256, що на думку КП "Харківводоканал" також дозволить погасити існуючу заборгованість перед АК "Харківобленерго", то дані обставини також не підтверджені матеріалами справи, оскільки будь-яких доказів того, що відповідні надходження будуть саме у квітні 2019 року боржником надано не було.

По-третє, що наданих боржником платіжних доручень, на які останній посилається як на підставу часткового виконання зобовязань щодо сплати боргу, суд зазначає наступне.

Судом досліджено надані божником платіжні доручення та встановлено, що вони не стосуються виконання рішення суду по справі № 922/3388/15, оскільки заборгованість за платіжними дорученнями № 202, 341, 264, 742, 435, 950, 863, 1154, 1067 сплачувалась за травень 2015 року, в той час, як рішенням суд по справі № 922/3388/15 було стягнуто заборгованість за квітень 2015 року. Відповідно до платіжних доручень № 1, 2, 3, 4, 5, 6 було сплачено заборгованість за травень, червень та липень 2015 року, в той час, як вже було зазначено, рішенням суд по справі № 922/3388/15 було стягнуто заборгованість за квітень 2015 року.

По-четверте, щодо посилань боржника на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24.04.2018 року у справі № 820/1410/18, суд зазначає наступне.

Боржник стверджує, що вищезазначеним рішенням було визнано протиправну бездіяльність Міністерства фінансів України щодо неприйняття рішення про перерахування КП «Харківводоканал» субвенцій та зобовязано вчинити такі дії.

Проте суд зазначає, що вказані обставини не доводять наявність підстав для надання відстрочки виконання рішення суду у справі № 922/3388/15, оскільки КП "Харківводоканал" посилаючись на вказане рішення фактично вказує на те, що останній фінансується виключно бюджетними коштами, в той час, як КП "Харківводоканал" є комунальним підприємством.

Крім того, як вже було зазначено вище, виконання рішення суду не може залежати лише від надання субвенцій підприємству, оскільки відповідно до практики ВСУ відсутність бюджетних коштів взагалі не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобовязання.

По-п`яте, щодо посилань боржника на звіт незалежного аудитора, як на підставу того, що КП «Харківводоканал» перебуває у скрутному матеріальному становищі, оскільки невиконання зобовязань з компенсації різниці в тарифах та несвоєчасне затвердження Регулятором економічно обґрунтованих тарифів КП «Харківводоканал» спричиняє складний фінансовий стан, суд зазначає наступне.

В даному випадку, вказаний вище звіт не є висновком експерта в розумінні ч. ч ст. 98 ГПК України, оскільки експерт має бути попереджений про відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Крім того несвоєчасне затвердження тарифів КП «Харківводоканал» також не може бути підставою для звільнення боржника від обовязку сплатити заборгованість та докази того, що затвердження відповідних тарифів найближчим часом призведе до наявності у боржника достатніх коштів для погашення боргу, в матеріалах справи відсутні.

Посилання боржника на листування з НКРЕКП та довідку № 12/1 не є підтвердженням обставин, що істотно ускладнюють чи роблять неможливим виконання рішення суду.

З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку, що обставини на які посилається боржник у своїй заяві про надання відстрочки є лише його припущеннями, оскільки належних доказів того, що КП "Харківводоканал" отримає кошти, достатні для погашення заборгованості у справі № 922/3388/15 до 06.09.2019 року боржником надано не було.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом. Стосовно системності виконання Європейський суд підкреслює, що присудження грошових коштів не надає пом'якшення у виконавчому провадженні, а отже сама можливість надання відстрочки виконання судового акту повинна носити виключний характер. Обставини, які зумовлюють надання відстрочки виконання рішення суду повинні бути об'єктивними, непереборними, іншими словами - виключними обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення.

Із підстав, умов та меж надання розстрочки виконання судового рішення слідує, що безпідставне надання розстрочки без обґрунтованих на те мотивів, надане на тривалий період без дотримання балансу інтересів стягувача та боржника порушує основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення, а тому таке судове рішення не може вважатися законним та справедливим.

Отже, питання щодо надання відстрочки виконання рішення суду повинно вирішуватися господарськими судами із дотриманням балансу інтересів сторін, які приймають участь у справі. Таким чином, необхідною умовою задоволення заяви про надання відстрочки виконання рішення суду є з'ясування факту дотримання балансу інтересів сторін, господарські суди повинні досліджувати та оцінювати не тільки доводи боржника, а і заперечення кредитора, зокрема, щодо і його фінансового стану. При цьому, суд повинен врахувати можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк, але, перш за все, повинен врахувати такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення.

В свою чергу судом прийнято до уваги те, що відповідно до наданих стягувачем довідок про заборгованість КП "Харківводоканал" перед АТ "Харківобленерго", останній знаходиться в критичних економічних умовах через не виконання боржником своїх договірних зобов`язань.

Так заборгованість боржника перед стягувачем станом на 01.02.2019 року становить 2 169 586 155,24 грн., в той час як заборгованість станом на 01.09.2018 року її розмір складав 1 946 678 675,89 грн.

Тобто в даному випадку заборгованість КП "Харківводоканал" лише збільшилась, у зв`язку з чим твердження боржника щодо вчинення дій для погашення заборгованості є безпідставними.

Крім того, як вказує стягувач, неплатежі КП "Харківводоканал" за спожиту електроенергію позбавлять АТ "Харківобленерго" можливості своєчасно сплачувати за куповану у ДП "Енергоринок" електроенергію, та АТ "Харківобленерго буде вимушено нести додаткові фінансові витрати, пов`язані із несвоєчасними платежами перед ДП "Енергоринок".

В даному випадку суд також враховує те, що КП "Харківводоканал" вже звертався до суду із заявою про надання відстрочки по справі № 922/3388/15, яка була частково задоволена судом та боржнику надано відстрочку до 06.03.2019 року.

Згідно вимог ч. 4 ст. 74 ГПК України, суд позбавлений права самостійно збирати докази, а відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, оцінивши докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що до заяви про відстрочення виконання рішення суду заявником не додано жодних доказів в підтвердження обставин, з існуванням яких законодавство пов'язує можливість надання відстрочки або розстрочки виконання судового рішення та доказів в підтвердження того, що підприємство буде спроможне виконати рішення після спливу строку, на який заявник просить відстрочити його виконання, а отже, не доведено, що надання відстрочення сприятиме реальному виконанню судового рішення, а також враховуючи майнові інтереси стягувача, який є постачальником електричної енергії за регульованим тарифом і здійснює свою діяльність на території Харківської області, є одним із найкрупніших постачальників електричної енергії та відіграє важливу роль у забезпеченні стабільного та сталого функціонування енергетичної системи України, суд приходить до висновку про відсутність підстав для надання відстрочки КП "Харківводоканал", у зв`язку з зим відмовляє в задоволенні заяви боржника повністю.

Керуючись ст.ст. 232-234, 235, 331 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви Комунального підприємства Харківводоканал про надання відстрочки виконання постанови Харківського апеляційного господарського суду від 06.09.2018 року відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала підлягає оскарженню, в порядку, передбаченому ст.ст. 255-256 ГПК України.

Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Інформація по справі може бути одержана зі сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/.

Ухвалу підписано 25.02.2019 року.

Суддя ОСОБА_3
922/3388/15