УХВАЛА

20 лютого 2019 року

м. Київ

Справа № 918/280/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Кушнір І.В. - головуючий, Міщенко І.С., Мачульський Г.М.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Приватного акціонерного товариства "Рівнеазот" на рішення Господарського суду Рівненської області від 20.09.2018 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 10.12.2018 (повний текст складено 12.12.2018)

за позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Рівненської області

до Приватного акціонерного товариства "Рівнеазот"

про повернення майна,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 20.09.2018 у справі №918/280/18, яке залишено без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 10.12.2018, задоволено позов;

- зобов'язано Приватне акціонерне товариство "Рівнеазот" повернути в державну власність об'єкт незавершеного будівництва артезіанських свердловин виробництва аміаку, який знаходиться за адресою: 33017, м. Рівне-17 за актом приймання-передачі Регіональному відділенню Фонду державного майна України по Рівненській області;

- зобов'язано Приватне акціонерне товариство "Рівнеазот" повернути в державну власність об'єкт незавершеного будівництва залізобетонної огорожі виробництва аміаку, який знаходиться за адресою: 33017, м. Рівне-17 за актом приймання-передачі Регіональному відділенню Фонду державного майна України по Рівненській області;

- зобов'язано Приватне акціонерне товариство "Рівнеазот" повернути в державну власність об'єкт незавершеного будівництва внутрішньомайданчикових залізничних доріг виробництва аміаку, який знаходиться за адресою: 33017, м. Рівне-17 за актом приймання-передачі Регіональному відділенню Фонду державного майна України по Рівненській області;

- зобов'язано Приватне акціонерне товариство "Рівнеазот" повернути в державну власність об'єкт незавершеного будівництва цеху наповнення і зберігання балонів, корпус 372 виробництва аміаку, який знаходиться за адресою: 33017, м. Рівне-17 за актом приймання-передачі Регіональному відділенню Фонду державного майна України по Рівненській області;

- стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Рівнеазот" на користь Регіонального відділення Фонду державного майна України по Рівненській області 7 048 грн. судового збору.

02.01.2019 (згідно з поштовим штемпелем на конверті) Приватним акціонерним товариством "Рівнеазот" безпосередньо до Касаційного господарського суду подано касаційну скаргу на рішення Господарського суду Рівненської області від 20.09.2018 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 10.12.2018 у справі № 918/280/18.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.01.2019 року у справі №918/280/18 визначено колегію суддів у складі: Кушнір І.В. (головуючий суддя), судді: Мачульський Г.М., Міщенко І.С.

Ухвалою Верховного Суду від 24.01.2019 у справі № 918/280/18 касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Рівнеазот" залишено без руху до 25.02.2019 на підставі частини 2 статті 292 Господарського процесуального кодексу України, оскільки скаржником не було додано документа, що підтверджує сплату судового збору у встановленому порядку та розмірі, а також заявнику було необхідно надати докази вартості спірного майна для встановлення розміру судового збору при зверненні з касаційною скаргою.

11.02.2019 Приватне акціонерне товариство "Рівнеазот" звернулося до Касаційного господарського суду із заявою про усунення недоліків касаційної скарги, в якій зазначило, що, оскільки предметом позову є чотири вимоги немайнового характеру, судовий збір за подачу касаційної скарги повинен бути сплачено в сумі 14 096 грн. (1 762,00 x 4 x 200%). В підтвердження зазначеного, скаржник надав платіжне доручення № 44225 від 09.01.2019 на суму 14 096 грн.

Щодо доказів вартості спірного майна, відповідач посилався на:

- п. 1.5 договору купівлі-продажу об'єкта незавершеного будівництва внутрішньомайданчикових залізничних доріг виробництва аміаку від 28.12.2005, вартість майна з урахуванням ПДВ становить 25 500 грн.;

- п. 1.5 договору купівлі-продажу об'єкта незавершеного будівництва цеху наповнення і зберігання балонів, корпус 372 виробництва аміаку від 28.12.2005, вартість майна з урахуванням ПДВ становить 31 000 грн.;

- п. 1.5 договору купівлі-продажу об'єкта незавершеного будівництва артезіанських свердловин - виробництва аміаку від 29.05.2006, вартість майна з урахуванням ПДВ становить 5 000 грн.;

- п. 1.5 договору купівлі-продажу об'єкта незавершеного будівництва залізобетонної огорожі - виробництва аміаку від 29.05.2006, вартість майна з урахуванням ПДВ становить 16 000 грн.

Скаржник зазначив, що вартість майна на даний час не змінилася.

Колегія суддів доходить висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з наступних підстав.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 163 Господарського процесуального кодексу України у позовах про визнання права власності на майно або його витребування ціна позову визначається вартістю майна.

Як вбачається з матеріалів справи позов позивачем пред'явлений до суду 04.05.2018.

При цьому, позивачем визначено, що предметом позову є чотири вимоги немайнового характеру. Саме виходячи з цього позивачем і сплачувався судовий збір за подачу позову (7 048 грн. (1 762,00 x 4), що не заперечується відповідачем у заяві про усунення недоліків.

Проте, враховуючи норми п.2 ч.1 ст.163 ГПК України, суд касаційної інстанції вважає вірною ціну позову, яка визначається вартістю спірного майна, а саме договорами купівлі-продажу об'єктів незавершеного будівництва від 28.12.2005 та від 29.05.2006, разом в розмірі 77 500 грн.

Зазначена ціна позову підтверджується і заявою про усунення недоліків відповідача.

Законом України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03.10.2017 № 2147-VIII внесено зміни до Господарського процесуального кодексу України, викладено його у новій редакції, яка набрала чинності з 15.12.2017.

Суд нагадує про загальновизнаний принцип негайного впливу процесуальних змін на позови, що розглядаються (рішення у справі Brualla Gomez de La Torre v. Spain, 19.12.1997, Repotrs 1997-VIII, п. 35).

За змістом положень статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Статтею 129 Конституції України передбачено, що серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з частиною 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до частини 7 зазначеної статті для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2018 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2018 встановлено в сумі 1 762,00 грн.

Предметом позову у даній справі є повернення майна (вартість майна складає 77 500 грн.).

Таким чином, ціна позову у справі №918/280/18 не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому справа є малозначною згідно з наведеними приписами ГПК України.

Оскільки оскаржувані судові рішення прийняті за правилами, що встановлені вже новою редакцією Господарського процесуального кодексу України (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ), отже у питанні наявності чи відсутності права на касаційне оскарження слід виходити з положень Кодексу саме в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ГПК України. Наявності таких випадків з матеріалів даної касаційної скарги не вбачається і скаржником не наведено та не обґрунтовано.

Наведене повністю узгоджується з правовими позиціями, сформованими Європейським судом з прав людини у справах Levages Prestations Services v. France (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) та Brualla Gomez de la Torre v. Spain (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії), згідно з якими умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 293 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного колегія суддів доходить висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Рівнеазот" на рішення Господарського суду Рівненської області від 20.09.2018 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 10.12.2018, оскільки вони подані на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 12, 234, 287, 293 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд -

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Рівнеазот" на рішення Господарського суду Рівненської області від 20.09.2018 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 10.12.2018 у справі № 918/280/18.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та оскарженню не підлягає.

Головуючий І. Кушнір

Судді І. Міщенко

Г. Мачульський