ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

14.02.2019 Справа № 905/2012/18

Господарський суд Донецької області у складі судді Курило Г.Є.,

за участю секретаря судового засідання Говор О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Дарницький вагоноремонтний завод», м.Київ

до Приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені ОСОБА_1», м. Маріуполь

про зобов'язання відшкодувати шкоду в розмірі 941 937,00 гривень, -

За участю представників сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: ОСОБА_2- за довіреністю (в режимі відеоконференції).

В судовому засіданні оголошувалась

перерва з 06.02.2019 по 14.02.2019

Суть спору: Позивач, Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі філії «Дарницький вагоноремонтний завод», м. Київ звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Приватного акціонерного товариство «Маріупольський металургійний комбінат імені ОСОБА_1» про відшкодування шкоди в розмірі 941 937,00 грн.

В обґрунтування заявленого позову вказує, що внаслідок порушення відповідачем ОСОБА_3 маневрової роботи на ст. Рудна було пошкоджено напіввагон №60491255, який є власністю позивача. За твердженням позивача, пошкоджений вагон підлягає виключенню із інвентарного парку через неможливість його подальшої експлуатації. Із посиланням на ОСОБА_3 користування вагонами і контейнерами позивач просить зобовязати Приватне акціонерне товариство «Маріупольський металургійний комбінат імені ОСОБА_1» відшкодувати вартість пошкодженого вагону, визначену згідно експертного висновку.

Відповідач проти задоволення позову заперечує, свою позицію висловив у відзиві від 23.11.2018 №09/3548 на позов. Відповідач стверджує, що в його діях відсутні всі елементи складу правопорушення, що виключає можливість застосування ст. 1166 ЦК України. В обґрунтування власної позиції відповідач зазначає таке. Спірний напіввагон на момент його пошкодження знаходився у володінні позивача, а тому із посиланням на ст. 1187 ЦК України зазначає, що саме власник джерела підвищеної небезпеки відшкодовує шкоду. Крім того, із Акту про пошкодження вагону не вбачається, в чому саме полягали порушення з боку відповідача, а до того ж позивачем не складено акту загальної форми ГУ-23, необхідність складання якого визначена п. 19 ОСОБА_3 користування вагонами і контейнерами. Відповідач також висловив сумніви щодо достовірності звіту про оцінку майна, через допущені порушення при його підготовці. Також, відповідач наполягає, що при визначенні розміру збитків не враховано залишкової вартості вагону. Насамкінець, відповідач із посиланням на ч.3 ст. 225 ГК України вказує на неможливість врахування податку на додану вартість при визначенні розміру збитків.

Позивач надав до суду відповідь на відзив від 05.12.2018 №151/ю, в якій виклав свої доводи щодо заперечень відповідача. Так, позивач заперечив про відсутність складеного акту форми ГУ-23 та надав його до суду разом із клопотанням від 05.12.2018. В частині обґрунтованості врахування податку на додану вартість при визначенні розміру збитків позивач вказує, що відновлення порушеного права можливе шляхом придбання напіввагону того ж роду і такої ж якості, що в розумінні ст. 185 Податкового кодексу України є операцією, яка підлягає оподаткуванню. Отже, на думку позивача, розмір шкоди має визначатись із урахуванням податку, який підлягає сплаті в силу закону. В частині обґрунтованості визначення вартості пошкодженого майна позивач зазначає, що субєкт оціночної діяльності діяв на підставі та в межах Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні». Щодо підстав, з яких не було зменшено розмір збитків на суму залишкової вартості вагону, позивач зазначив, що пошкоджений напіввагон не було повернуто власнику. На підтвердження цього позивач посилається на зміст складених актів, в яких відсутня інформація щодо витрат, пов'язаних із переміщенням пошкодженого майна у володіння позивача.

17.01.2019 від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив №09/905/2012-18 від 14.01.2019, в яких відповідач зазначив, що акт №016 про пошкодження вагону містить перелік пошкоджень, які на думку відповідача свідчать про те, що вагон знаходився в технічно неналежному стані.

30.01.2019 позивач надав клопотання про долучення заперечень, в яких просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Розгляд справи відкладався, ухвалою господарського суду Донецької області від 19.12.2018 продовжено строк підготовчого провадження у справі №905/2012/18 на 30 (тридцять) днів.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 15.01.2019 суд дійшов висновку закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 06.02.2019.

В судовому засіданні оголошувалась перерва з 06.02.2019 по 14.02.2019.

В судових засіданнях позивач наполягав на задоволенні позовних вимог, відповідач проти позову заперечував.

14.02.2019 від позивача надійшло клопотання про продовження строку розгляду справи та відкладання судового засідання, суд відмовляє в задоволенні означених клопотань у звязку з безпідставністю.

У зв'язку зі зміною найменування позивача, що підтверджується постановою Кабінету Міністрів України від 2 вересня 2015 р. № 735 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 31 жовтня 2018 р. № 938), суд змінює його найменування на Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі філії «Дарницький вагоноремонтний завод», м.Київ.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши в засіданнях пояснення представників сторін, господарський суд встановив:

Напіввагон № 60491255 належить на праві власності Акціонерному товариству «Українська залізниця» та облікується на балансі філії «Дарницький вагоноремонтний завод» згідно акту приймання-передачі (внутрішнього переміщення) основних засобів.

12.02.2016 на СП 90 СП 94 ст. Рудна ПрАТ «ММК ім. Ілліча» сталося пошкодження напіввагону № 60491255, про що складений акт загальної форми ФГУ-23 та акт №016 про пошкодження вагона форми ВУ-25М.

Акт загальної форми ФГУ-23 від 12.02.2016 підписаний двома робітниками залізниці, акт № 016 форми ВУ-25М від 12.02.2016 підписано представником структурного підрозділу, начальником структурного підрозділу Волноваського вагонного депо, а також представником підприємства, винного у пошкодженні вагона ПрАТ «ММК імені ОСОБА_1».

В акті №016 від 12.02.2016 зазначено, що пошкодження вагону сталося внаслідок порушення ОСОБА_3 маневрової роботи з вини ПрАТ «ММК імені ОСОБА_1», вартість збитку від пошкодження вагону буде визначено власником. Згідно даних цього ж акту в результаті пошкодження напіввагон підлягає виключенню із інвентарного парку. Відомості про направлення напіввагону на ремонт в акті відсутні.

25.02.2016 ПАТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Донецька залізниця» структурний підрозділ «Волноваське вагонне депо» направило на адресу ПрАТ «ММК ім. Ілліча» лист № 07/229 із вимогою надати вагон аналогічного типу замість того, що був пошкоджений, а у разі неможливості відшкодувати його вартість. У відповідь на цей лист відповідач своїм листом від 14.04.2016 № 94/176 повідомив, що підприємство не має технічної можливості надати вагон аналогічного типу та для прийняття рішення про врегулювання спору просило надати інформацію про залишкову вартість вагону.

У подальшому позивач направив лист від 21.10.2016 № 3177 на адресу відповідача із вимогою відшкодувати вартість напіввагону в сумі 636624,00 грн. без ПДВ (763948,80грн. з ПДВ), а також послуги незалежної оцінки. До листа буд наданий звіт про оцінку вартості вантажного напіввагону. Докази отримання відповідачем листа 01.11.2016 наявні в матеріалах справи.

Матеріали справи містять лист ПрАТ «ММК ім. Ілліча» від 26.05.2017 №94/522, адресований начальнику філії «ДВРЗ» ПАТ «Укрзалізниця», у якому відповідач визнає, що дійсно у лютому 2016 року на підїзному шляху ПрАТ «ММК ім. Ілліча» в результаті порушення ОСОБА_3 маневрових робіт було пошкоджено вагон № 60491255. Крім того, відповідач повідомляє, що визнає свою вину у пошкодженні вагону, однак немає можливості надати відповідний вагон замість пошкодженого. З метою узгодження суми до відшкодування відповідач пропонує провести зустріч уповноважених представників.

Листом від 01.12.2017 №4661 позивач знов звернувся до відповідача з вимогою відшкодувати вартість напіввагону № 60491255 в розмірі 682000,00грн. з ПДВ, а також послуги незалежної оцінки, відповідач 05.12.2017 отримав лист від 01.12.2017 №4661 зі звітом з незалежної оцінки майна від 07.11.2017, однак відповіді на зазначений лист до позивача не надходило.

На підтвердження розміру заподіяної шкоди позивач надав суду звіт про оцінку майна № 18/06/27 від 12.07.2018, підготовлений Українською універсальною біржею «Капітал», згідно якого вартість на піввагону №60491255 складає 941937,00грн. з ПДВ.

Оскільки відповідачем не сплачена вартість пошкодженого вагону, позивач звернувся до суду із даним позовом, за яким просить стягнути з відповідача майнову шкоду.

Оцінивши матеріали справи та доводи сторін у їх сукупності, суд прийшов до наступного.

Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу; способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу України збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусила зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2)доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Відповідно до ч. 2 ст. 224 Господарського кодексу України, під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до ст. 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною.

Статтею 1166 Цивільного кодексу України передбачено, що майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки; шкоди; причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою; вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

З огляду на специфіку регулювання правовідносин, повязаних із експлуатацією залізничного транспорту, до спірних правовідносин підлягають застосуванню: Статут залізниць України (затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 457 від 06.04.1998), ОСОБА_3 користування вагонами і контейнерами (зареєстровані в Міністерстві юстиції України 15.03.1999 за N 165/3458) та ОСОБА_3 складання актів (зареєстровані в Міністерстві юстиції України 08.07.2002 за N 567/6855).

Відповідно до положень статті 124 Статуту залізниць України за пошкодження і втрату вагонів, контейнерів на залізничних під'їзних коліях, у порту, на залізничній лінії, яка будується, під час навантаження або вивантаження засобами відправника або одержувача на станції, за пошкодження чи втрату знімних перевізних пристосувань (піддонів, строп, щитів, печей тощо), що належать залізниці, відправник, одержувач, порт, підприємство (організація) несуть матеріальну відповідальність перед залізницею у розмірі фактично заподіяної шкоди.

Вантажовідправник, вантажоодержувач, порт, підприємство (організація) зобов'язані також відшкодувати залізниці збитки, завдані внаслідок пошкодження рухомого складу, перевантаження, неправильного навантаження, застосування неякісної упаковки або неправильного кріплення вантажу.

Тобто, спеціальна норма (ст. 124 Статуту залізниць України) встановлює матеріальну відповідальність у випадках пошкодження вагонів, у розмірі фактично заподіяної шкоди.

Відповідно до п. 20 ОСОБА_3 складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 року № 334, акт про пошкодження вагона (контейнера) складається у разі пошкодження вагона (контейнера) під час перевезення, навантаження, вивантаження вантажу, виконання маневрових робіт, а також в інших випадках для засвідчення обставин і розмірів пошкодження і є підставою для матеріальної відповідальності винних у пошкодженні згідно із статтею 124 Статуту залізниць України.

В п. 3 ОСОБА_3 складання актів зазначено, що акти загальної форми складаються для засвідчення обставин, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу та вантажобагажу і можуть бути підставою для матеріальної відповідальності. Акт загальної форми підписується особами, які беруть участь у засвідченні обставин, що стали підставою для складання акта, але не менше як двома особами.

Згідно п. 19 ОСОБА_3 користування вагонами і контейнерами підставою для пред'явлення вантажовідправникам, вантажоодержувачам, власникам під'їзних колій, портам, підприємствам і організаціям, винним у пошкодженні вантажних вагонів (далі - винна сторона), претензій щодо відшкодування збитків є акт про пошкодження вагона форми ВУ-25 або ВУ-25М і акт загальної форми ГУ-23, які складаються відповідно до ОСОБА_3 складання актів.

Отже, підставою для відшкодування збитків, спричинених внаслідок пошкодження вагону, є наявність акту форми ВУ-25М і акт загальної форми ГУ-23, які складені відповідно до вимог ОСОБА_3 складання актів.

Суд зазначає, що ОСОБА_3 складання актів та форма акту ВУ-25М не передбачають обовязку щодо заповнення конкретних правил порушення маневрової роботи.

Відповідач прийняв напіввагон до перевезення, жодних заперечень не надав, докази того, що напіввагон № 60491255 був технічно несправний матеріали справи не містять. Отже твердження відповідача, що на момент сходу напіввагон знаходився в технічно неналежному стані, суду не доведено належними доказами.

Згідно змісту акту №016 про пошкодження вагона форми ВУ-25М від 12.02.2016 вбачається, що саме відповідач є винним у пошкодженні вагона, що підтверджується підписом представника відповідача, а також змістом листів відповідача від 14.04.2016 №94/176 та від 26.05.2017 №94/522, тому факт наявності винної поведінки відповідача, що спричинили матеріальну шкоду позивачу є доведеними.

Суд також не приймає до уваги посилання відповідача на положення ст. 1187 Цивільного кодексу України як на підставу для звільнення відповідача від відповідальності. Зазначена норма підлягає застосуванню у тому разі, коли власник джерела підвищеної небезпеки спричинив шкоду третій особі, у звязку з чим виникають підстави для відповідальності. Натомість у спірних правовідносинах має місце пошкодження майна, яке є джерелом підвищеної небезпеки.

Згідно приписів ст. 1192 Цивільного кодексу України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

На підтвердження розміру заявлених вимог, позивач надав звіт про оцінку майна №18/06/27 Української універсальної біржі «Капітал» (сертифікат субєкта оціночної діяльності №73/17 від 06.02.2017, виданий Фондом державного майна України). Звіт підготовлений оцінювачем ОСОБА_1 (свідоцтво про включення інформації про оцінювача до Державного реєстру оцінювачів та субєктів оціночної діяльності №10678 від 17.09.2013, видане Фондом державного майна України).

Відповідач заперечує проти висновків оцінювача, посилаючись на те, що оцінювач не досліджував експертний матеріал, всі висновки ґрунтуються тільки на документах, наданих позивачем, оцінювачем не було обґрунтовано надання переваги порівняльному методу перед витратним, не було підтверджена відсутність подібного роду на піввагонів на ринку України, порівняння обєктів здійснено з новими моделями, що свідчить про штучне завищення вартості пошкодженого вагону.

У висновку оцінювача зазначено наступне: мета оцінки - визначення вартості щодо розміру збитків для предявлення претензії та подачі позовної заяви до суду про відшкодування майнової шкоди (збитків); підходи оцінки - витратний, порівняльний; технічний стан напіввагону прийнятий за актами про пошкодження вагону, технічні характеристики напіввагону до пошкодження, дані бухгалтерського обліку, прийняті за даними замовника.

Пунктом 105 Методики оцінки майна, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України № 1891 від 10.12.2003, визначено, що дата оцінки визначається з урахуванням положень частини третьої статті 225 Господарського кодексу України, відповідно до якої під час визначення розміру збитків враховуються ціни, що існували за місцем виконання зобов'язання на день задоволення боржником у добровільному порядку вимоги сторони, яка зазнала збитків, а у разі коли вимогу не задоволено у добровільному порядку, - на день подання до суду відповідного позову про стягнення збитків.

Згідно п. 107 Методики незалежна оцінка збитків проводиться із застосуванням оціночних процедур будь-якого з методичних підходів та їх поєднання, які найбільш повно відповідають меті оцінки, з урахуванням вимог статті 22 Цивільного кодексу України. Обґрунтування застосування методичних підходів та окремих оціночних процедур у процесі оцінки зазначається у звіті про оцінку збитків.

Відповідно до п. 108 Методики оцінки майна у разі неможливості фізичного відновлення пошкодженого майна або коли вартість його відновлювального ремонту з урахуванням фізичного зносу його складових, які зазнали пошкодження, та знос, що не підлягає усуненню під час ремонту, в сумі не меншій за ринкову вартість такого майна до завдання майнової шкоди, розмір реальних збитків дорівнює ринковій вартості неспеціалізованого майна, визначеній із застосуванням порівняльного та (або) дохідного підходів, або залишковій вартості відтворення (заміщення) спеціалізованого майна, визначеній із застосуванням витратного підходу, виходячи з його стану до розкрадання, нестачі, знищення, псування. За умови повернення пошкодженого майна особі, якій завдано збитків, розмір реальних збитків дорівнює вартості такого майна, визначеній на дату оцінки з урахуванням його стану до розкрадання, нестачі, знищення, псування, зменшеній на вартість пошкодженого майна, визначену з урахуванням його стану після розкрадання, нестачі, знищення, псування.

У звіті про оцінку майна №18/06/27 від 12.07.2018 оцінювач зазначив, що витратний підхід не в повній мірі відповідає меті оцінки (не врахований вплив капітальних ремонтів на первісну вартість, попит та пропозиція на подібні обєкти), в той час як порівняльний підхід відображує тенденції на ринку подібного майна, при цьому враховані витрати на митні процедури, курс валют на дату оцінки, тому заперечення відповідача стосовно того, що оцінщиком не обґрунтовано надання переваги порівняльного методу перед витратним є помилковим.

Крім того, доказів повернення напіввагону позивачу відповідачем не надано, отже підстав для зменшення вартості розміру збитків на вартість деталей та складових частин є неправомірним.

Відсутність доказів проведення інвентаризації та огляду оцінювачем спірного напіввагону, за думкою суду, не може поставити під сумнів висновки оцінки, з огляду на те, що в результаті пошкодження напіввагон підлягає виключенню із інвентарного парку.

Суд зазначає, що згідно таблиці розрахунку вірогідної вартості напіввагону №60491255 до пошкодження порівнянням з подібними обєктами використовувались обєкти 2008 року та 2018 року побудови. Відповідачем не доведено наявність у відкритих джерелах пропозицій щодо продажу обєктів із технічними характеристиками більш схожими до обєкту оцінки, ніж ті, що були обрані оцінювачем.

Відповідачем не надано обґрунтованих пояснень та доказів, які б спростовували, або ставили під сумнів данні та інформацію, яка використовувалась оцінювачем в ході проведення оцінки.

У відповідності до ст. 13 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна) здійснюється на вимогу особи, яка використовує оцінку майна та її результати для прийняття рішень, у тому числі на вимогу замовників (платників) оцінки майна, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, судів та інших осіб, які мають заінтересованість у неупередженому критичному розгляді оцінки майна, а також за власною ініціативою суб'єкта оціночної діяльності.

Відповідач рецензування звіту про оцінку майна №18/06/27 Української універсальної біржі «Капітал» не замовляв, не заявляв клопотання про призначення судової експертизи для визначення ринкової вартості напіввагону, не надав іншу оцінку майна, яка би спростувала висновки Української універсальної біржі «Капітал», отже не довів належними доказами, що ринкова вартість напіввагону №60491255, визначена у звіті про оцінку майна № 18/06/27 від 12.07.2018, що підготовлений Українською універсальною біржею «Капітал», не відповідає дійсності.

Таким чином, суд дійшов висновку, що Звіт про оцінку майна №18/06/27 Української універсальної біржі «Капітал» є належним та допустимим доказом, що підтверджує розмір завданої позивачу шкоди.

Як вбачається зі змісту Звіту, до розрахованої суми збитку включено податок на додану вартість.

У відповідності до п. 10 Порядку визначення розміру збитків від розкрадання, нестачі, знищення (псування) матеріальних цінностей, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 22 січня 1996 р. N 116 із сум, стягнутих відповідно до цього Порядку, здійснюється відшкодування збитків, завданих підприємству, установі і організації з урахуванням фактичних витрат підприємства на відновлення пошкоджених або придбання нових матеріальних цінностей та вартості робіт з їх відновлення.

Збитками є, в тому числі, витрати, які особа мусить зробити для відновлення свого порушеного права (ст. 22 Цивільного кодексу України), а тому вартість напіввагону з урахуванням ПДВ є розміром саме тих витрат, які потерпіла особа повинна понести з метою придбання нового вагону

Листом 30.12.2016 № 28710/6/99-99-15-03-02-15 Державна фіскальна служба України за результатами аналізу статей 185, 187, 188, 189, 225, 226 Податкового кодексу України зазначила, що грошові кошти, що надходять платнику ПДВ на його банківський рахунок як відшкодування збитків за пошкоджене або знищене майно (без урахування штрафних санкцій і пені), розцінюються як компенсація вартості такого майна та відповідно включається до бази оподаткування ПДВ.

З урахуванням викладеного, покладення чинним законодавством України на позивача сплати ПДВ за отримання грошових коштів на відшкодування збитків, завданих відповідачем, зумовлює необхідність стягнення на користь позивача відповідного розміру ПДВ.

Таким чином, наявні всі необхідні умови відповідальності відповідача щодо відшкодування позивачу збитків: порушення прав позивача; завдання збитків, причинного зв'язку між порушенням права та збитками, наявність винної поведінки відповідача, з урахуванням вказаного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача матеріальної шкоди в розмірі 941937,00грн. є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню.

За положеннями статті 129 ГПК України, судові витрати покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 129, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р I Ш И В:

Позов Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Дарницький вагоноремонтний завод» до Приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені ОСОБА_1» про зобов'язання відшкодувати шкоду в розмірі 941937,00гривень, задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені ОСОБА_1» (87504, місто Маріуполь, вул. Левченка, буд.1; ) на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03150, м.Київ, вул.Тверська, буд.5, ) в особі філії «Дарницький вагоноремонтний завод» (02092, місто Київ, вулиця Алма - Атинська, будинок 74, код ЄДРПОУ 40081263) майнову шкоду у розмірі 941937,00грн., судовий збір в розмірі 14129,06грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до Східного апеляційного господарського суду через Господарський суд Донецької області.

Стягувач - Акціонерне товариство «Українська залізниця» (03150, м.Київ, вул.Тверська, буд.5, ) в особі філії «Дарницький вагоноремонтний завод» (02092, місто Київ, вулиця Алма - Атинська, будинок 74, код ЄДРПОУ 40081263).

Боржник - Приватне акціонерне товариство «Маріупольський металургійний комбінат імені ОСОБА_1» (87504, місто Маріуполь, вул. Левченка, буд.1; ).

В судовому засіданні 14.02.2019 складено та підписано вступну та резолютивну частини рішення, повний текст рішення складено та підписано 22.02.2019.

Суддя Г.Є. Курило