РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

14.02.2019Справа № 910/14095/18

Господарський суд міста Києва в складі:

головуючого судді Привалова А.І.

при секретарі Мазур В.М.

розглянувши справу № 910/14095/18

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Красилівський ливарний завод"

до публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі

регіональної філії "Одеська залізниця" ПАТ "Українська залізниця"

про стягнення 931 194,73 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: Овчаренко Д.К., ордер серії КС № 498010 від 11.02.2019р.

від відповідача: Котовська Т.О., довіреність б/н від 06.11.2018р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Красилівський ливарний завод" звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Одеська залізниця" публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 931 194,73 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач в порушення умов укладеного з позивачем Договору поставки № ОД/НХ-17-587/дню від 27.12.2017р. не допоставив товар на загальну суму 3 709 936,90 грн., у зв'язку з чим позивач, на підставі ч. 2 ст. 231 ГК України, просить стягнути з відповідача пеню в сумі 671 499,15 грн. та штраф - 259 695,58 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.10.2018р. позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю "Красилівський ливарний завод" до публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Одеська залізниця" публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 931 194,73 грн. залишено без руху та надано строк на усунення недоліків.

09.11.2018р. на адресу Господарського суду міста Києва від товариства з обмеженою відповідальністю "Красилівський ливарний завод" надійшли докази на виконання ухвали від 29.10.2018р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.11.2018р. відкрито провадження у справі № 910/14095/18 та ухвалено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження з огляду на складність справи. Підготовче засідання призначено у справі на 13.12.2018р.

14.11.2018р. через загальний відділ Господарського суду міста Києва від відповідача надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, проведення якої позивач просить доручити Господарському суду Одеської області.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.11.2018р. клопотання публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Одеська залізниця" ПАТ "Українська залізниця" про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції задоволено.

19.11.2018р. через загальний відділ Господарського суду міста Києва від відповідача надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, проведення якої позивач просить доручити Господарському суду Одеської області.

Представник відповідача в судовому засіданні 13.12.2018р. проти позову заперечив.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.12.2018р. продовжено строк підготовчого провадження у справі № 910/14095/18 на 30 днів та відкладено підготовче засідання на 18.01.2019р.

08.01.2019р. через загальний відділ Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого останній проти позову заперечує з підстав того, що ПАТ "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Одеська залізниця" ПАТ "Українська залізниця" не надсилало позивачу лист про готовність товару, а також у зв'язку із тим, що попередня оплата товару не здійснювалась.

16.01.2019р. через загальний відділ Господарського суду міста Києва від позивача надійшли заперечення на відзив.

Представник позивача в судовому засіданні 18.01.2019р. підтримав позовні вимоги.

Представник відповідача проти позову заперечив та просив суд відкласти підготовче засідання з метою надання пояснень на заперечення на відзив, які не були надані, у зв'язку із неотриманням останніх.

Представник позивача щодо відкладення підготовчого засідання не заперечував.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.01.2019р. відкладено підготовче засідання на 14.02.2019р.

01.02.2019р. та 04.02.2019р. від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив.

Водночас, присутні в підготовчому засіданні 14.02.2019р. представники сторін не заперечували щодо закриття підготовчого засідання та проведення судового засідання у цей же день, про що подали суду відповідні заяви.

Представник позивача подав додаткові пояснення по справі.

Відповідно до ч. 6 ст. 183 Господарського процесуального кодексу України, якщо під час підготовчого судового засідання вирішені питання, зазначені у частині другій статті 182 цього Кодексу, за письмовою згодою всіх учасників справи, розгляд справи по суті може бути розпочатий у той самий день після закінчення підготовчого судового засідання.

Оскільки у підготовчому судовому засіданні було вирішено всі питання, визначені у частині другій статті 182 ГПК України, враховуючи письмову згоду всіх учасників справи, суд без виходу до нарадчої кімнати постановив ухвалу про закриття підготовчого засідання та переходу до розгляду справи по суті.

Під час розгляду справи по суті представник позивача позовні вимоги підтримав повністю з посиланням на обставини, наведені у позовній заяві та поясненнях.

Представник відповідача проти позову заперечив, посилаючись на обставини, наведені у відзиві та запереченнях.

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 14.02.2019р., відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані позивачем і відповідачем документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

27.12.2017р. між відповідачем(далі - постачальник) та позивачем (далі - покупець) було укладено договір поставки № ОД/НХ-17-587/дню (далі - договір), відповідно до п. 1.1. якого постачальник зобов'язується передавати у власність покупця брухт чорних металів відповідно до ДСТУ 4121-2002, надалі товар, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити товар на умовах даного договору.

Згідно з п.1.2 договору, кількість, асортимент та ціна товару, вказані в Специфікації № 1 (Додаток 1), яка є невід'ємною частиною даного договору.

Відповідно до п. 2.3. договору, сума договору становить 4 057 725,00 грн. без ПДВ (ставка ПДВ 0%).

Пунктом 3.1.1. договору передбачено, що покупець 100% вартості товару, що заплановано до відвантаження, сплачує протягом 5 банківських днів з дня отримання попереднього рахунка та листа продавця про готовність товару до вивозу.

Строк та поставка товару сторонами погоджені у розділі 4 договору, а саме: відповідно до п. 4.1. договору, про готовність товару до вивозу постачальник повідомляє покупця листом, який направляється покупцю факсимільним зв'язком/електронною поштою та рекомендованим листом 3 повідомленням. Після отримання зазначеного повідомлення, покупець повинен забрати товар у постачальника не пізніше 10 днів з дня отримання такого повідомлення.

Згідно п. 4.5. договору, отримання товару покупцем оформлюється актом приймання-передачі товару, який складається в 3 екземплярах: для постачальника, покупця та відокремленого підрозділу постачальника - вантажовідправника товару.

Цей договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до « 31» грудня 2017 року, а в частині розрахунків - до остаточного виконання сторонами зобов'язань за даним договором. (п. 9.1 договору).

29 грудня 2017 року відповідач поставив на адресу ТОВ „Красилівський ливарний завод" м/брухт вид 26 в кількості 21,851 тон на загальну суму 168 886,38 грн. згідно товарно-транспортної накладної №1 від 29.12.2017р. Поставка підтверджується також приймально-здавальним актом від 29.12.2017р., який підписано представниками сторін.

29 грудня 2017 року відповідач поставив на адресу ТОВ „Красилівський ливарний завод" м/брухт вид 26 в кількості 22,640 тон на загальну суму 174 984,56 грн. згідно товарно-транспортної накладної №2 від 29.12.2017р. Поставка підтверджується також приймально-здавальним актом від 29.12.2017р., який підписано представниками сторін.

Всього поставка відбулася на суму 343 870,94 грн.

Позивач вважає, що вказана поставка товару на загальну суму 343 870,94 грн. здійснена відповідачем на виконання Договору поставки № ОД/НХ-17-587/дню від 27.12.2017р.

Також, на думку позивача, на виконання умов договору відповідач мав поставити товар на загальну суму 4 057 725,00 грн. (п. 2.3. договору) в строк до 31.12.217р. (п. 9.1. договору).

У зв'язку із викладеним позивач стверджує, що відповідач в порушення умов укладеного з позивачем Договору поставки № ОД/НХ-17-587/дню від 27.12.2017р. не допоставив у строк товар на загальну суму 3 709 936,90 грн., у зв'язку з чим позивач, на підставі ч. 2 ст. 231 ГК України просить стягнути з відповідача пеню в сумі 671 499,15 грн. та штраф - 259 695,58 грн.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язань - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Згідно зі ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Стаття 628 Цивільного кодексу України встановлює, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є не обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Частиною 1 статті 78 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Як встановлено судом, строк та поставка товару сторонами погоджені у розділі 4 договору, а саме відповідно до п. 4.1. договору про готовність Товару до вивозу Постачальник повідомляє Покупця листом, який направляється Покупцю факсимільним зв'язком/електронною поштою та рекомендованим листом з повідомленням. Після отримання зазначеного повідомлення, Покупець повинен забрати Товар у Постачальника не пізніше 10 днів з дня отримання такого повідомлення.

Зі змісту вказаного пункту вбачається, що поставка товару здійснюється за рахунок та транспортом покупця не пізніше 10 днів з дня отримання листа-повідомлення продавця про готовність Товару до вивозу.

Отже, обов'язок продавця поставити товар п. 4.1. договору виникає після повідомлення покупця листом про готовність товару до вивозу.

Судом встановлено, що матеріали справи не містять жодних доказів повідомлення продавцем покупця про готовність товару до вивозу в порядку п. 4.1. договору.

При цьому, положення договору не містять конкретно визначених строків та обов'язку здійснення повідомлення про готовність товару до вивозу покупцем, а отже і строків поставки.

Відповідно до ч. 2. ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Разом з тим матеріали справи не містять доказів звернення позивача з вимогою поставити товар до відповідача.

Твердження позивача про обов'язок відповідача поставити товар у строк до 31.12.2017р. (п. 9.1. договору) є помилковим, оскільки строк поставки товару та строк дії договору не є тотожними поняттями.

Враховуючи викладене, виходячи з умов договору поставки № ОД/НХ-17-587/дню від 27.12.2017р., строк виконання відповідачем зобов'язань з поставки товару не настав.

Таким чином, суд вважає твердження позивача, що відповідач в порушення умов Договору поставки № ОД/НХ-17-587/дню від 27.12.2017р. не допоставив у строк товар на загальну суму 3 709 936,90 грн., необґрунтованим.

Також, суд не погоджується з твердженням позивача, що оплата та поставка товару на суму 343 870,94 грн. була здійснена відповідачем на виконання умов Договору поставки №ОД/НХ-17-587/дню від 27.12.2017р., оскільки товарно-транспортні накладні № 1 від 29.12.2017р. та № 2 від 29.12.2017р., приймально-здавальні акти від 29.12.2017р. та платіжне доручення №171 від 12.12.2017р. не містять посилань на Договір поставки № ОД/НХ-17-587/дню від 27.12.2017р.

Згідно статей 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, факт порушення відповідачем зобов'язань за Договором поставки №ОД/НХ-17-587/дню від 27.12.2017р. належним чином не доведений і документально не підтверджений. Відтак, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору відповідно до положень ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 129, 236-238, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано: 25.02.2019р.

Суддя Привалов А.І.