ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" лютого 2019 р. Справа№ 920/567/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Чорногуза М.Г.

суддів: Хрипуна О.О.

Агрикової О.В.

секретар судового засідання: Михайленко С.О.

за участю представників сторін:

від позивача: Піун С.П. довіреність № 14-18 від 16.01.19

від відповідача: не з'явився

розглянувши матеріали апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на рішення Господарського суду Сумської області від 29 листопада 2018 року

у справі № 920/567/18 (суддя Соп'яненко О.Ю.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України",

до Путивльської житлово-експлуатаційної контори,

про стягнення 9 510,24 грн. боргу за Договором купівлі-продажу природного газу, -

в с т а н о в и в :

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Господарського суду Сумської області з позовною заявою про стягнення 9 510,24 грн. боргу за Договором купівлі-продажу природного газу (а.с. 6-10).

Рішенням Господарського суду Сумської області від 29 листопада 2018 року у справі № 920/567/18 в задоволенні позову відмовлено (а.с. 74-78).

22 грудня 2018 року ПАТ "НАК "Нафтогаз України" звернулось з апеляційною скаргою на рішення Господарського суду Сумської області від 29.11.2018 року у справі №920/567/18, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16 січня 2019 року, апеляційна скарга ПАТ "НАК "Нафтогаз України" у судовій справі № 920/567/18 передана на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя - Чорногуз М.Г., судді - Агрикова О.В., Хрипун О.О.

21 січня 2019 року ухвалою Північного апеляційного господарського суду (головуючий суддя - Чорногуз М.Г., судді - Агрикова О.В., Хрипун О.О.) відкрито апеляційне провадження у справі № 920/567/18, розгляд апеляційної скарги ПАТ "НАК "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Сумської області від 29 листопада 2018 року у справі № 920/567/18 призначено на 12 лютого 2019 року.

У судовому засіданні 12 лютого 2019 року ПАТ "НАК "Нафтогаз України" надав пояснення, в яких підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі. Проти розгляду апеляційної скарги за відсутності представника відповідача не заперечував.

Представник Путивльської житлово-експлуатаційної контори у судове засідання 12 лютого 2019 року не з'явився, про причини неявки колегію суддів не повідомив. Про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, у розумінні ст.ст. 120, 242 ГПК України та ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень", що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення за ідентифікатором 361.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Ухвалою про відкриття апеляційного провадження та призначення апеляційної скарги до розгляду явка сторін обов'язковою не визнавалась і учасників процесу попереджено, що у разі неявки у судове засідання їх представників, справа буде розглянута за наявними матеріалами і така неявка представника відповідача не перешкоджає всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів. Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги за наявними матеріалами та за відсутності представника відповідача.

Згідно з ч. 1 ст. 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального і матеріального права встановила наступне.

29 листопада 2013 року між ПАТ "НАК "Нафтогаз України" (далі - позивач), як продавцем та Путивльською житлово-експлуатаційною конторою (далі - відповідач), як покупцем укладено Договір купівлі - продажу природного газу №1726/14-ТЕ-29, відповідно до п.п. 1.1, 1.2 якого (з урахуванням Додаткової угоди №2 від 29.04.2014 р.) продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ "НАК "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов'язався прийняти та оплатити цей природний газ (далі - газ) на умовах цього договору. Газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням (а.с. 25-30, 32).

Продавець передає покупцю газ у пунктах приймання-передачі газу на вхідній запірній/відключаючій арматурі покупця. Не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов'язується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобов'язується повернути покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами (п. 3.1., 3.4. договору).

Пунктом 6.1. Договору встановлено, що оплата за газ здійснюється споживачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

На виконання умов Договору, протягом січня-квітня 2014 року позивач поставив, а відповідач прийняв природний газ загальною вартістю 65339,57 грн., що підтверджується копіями актів приймання-передачі природного газу від 31.01.2014 на суму 25202,10 грн., від 28.02.2014 на суму 20454,95 грн., від 31.03.2014 на суму 14432,63., від 30.04.2014 р. на суму 5249,89 грн. (а.с. 33-36).

Крім того 19.03.2014 р. в т.ч. позивач, як "сторона остання" та відповідачем, як "сторона №3" підписано Спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за природній газ та теплопостачання №699 за рахунок коштів загального фонду державного бюджету. Предметом цього спільного протокольного рішення було проведення взаєморозрахунку в т.ч. щодо коштів у сумі 14681,08 грн. "за газ січня 2014 року" (а.с. 21-23).

Як вбачається з наданої позивачем бухгалтерської довідки "Операції по Договор "1726/14-ТЕ-29", Предприятие "Путивльська ЖЕК с 01-01-2013 по 30-09-2017" 21.03.2014 згідно СПР №699 від 19.02.2014 перераховано 14681,08 грн., 07.07.2017 перераховано 10000 грн., 30.07.2014 перераховано 4600 грн., 31.07.2014 перераховано 5000 грн., 29.08.2014 перераховано 5000 грн., 10.09.2014 перераховано 8000 грн., 26.09.2014 перераховано 2000 грн., 16.10.2014 перераховано 7000 грн. та 21.10.2014 перераховано 9058,49 грн. (а.с. 20).

Тобто загалом заборгованість за січень-квітень 2014 року у розмірі 65339,57 грн. - відповідачем погашена, хоча і не своєчасно.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач несвоєчасно розрахувався за поставлений йому позивачем газ, з огляду на що, позивачем нараховано та пред'явлено до стягнення пеню, 3% річних та інфляційні втрати.

У апеляційній скарзі позивач зазначає, що виходячи з аналізу ст.ст. 1-3 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" учасниками процедури врегулювання заборгованості (яка включає в себе і списання заборгованості) є теплопостачальні та теплогенеруючі підприємства, включені до реєстру, доказів включення відповідача до реєстру, за доводами позивача, матеріали справи не містять, тому списання заборгованості є неправомірним. Апелянтом зазначено, що аналогічна позиція міститься у постановах Вищого господарського суду України у справах №"910/15010/16, 910/16766/13, 914/2851/16,922/110/15, 9082125/16, 9224355/14, 908/2114/16, 910/17076/16, 914/1111/16, 912/3303/16, 927/1442/15, 910/15873/13, 917/348/16, 911/3951/16, 911/3951/16. За доводами скаржника, у справі №908/3211/16 Верховний Суд дійшов висновку про те, що для участі у процедурі врегулювання та списання заборгованості, відповідач повинен бути включений до реєстру.

З'ясувавши обставини справи та здійснивши перевірку їх доказами з урахуванням доводів сторін, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (ст. 230 ГК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 7.2. Договору у разі невиконання покупцем пункту 6.1. цього договору він зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, відповідно до актів приймання-передачі природного газу за період січень-квітень 2014 року продавець передав покупцю природного газу на загальну суму 65339,57 грн., відтак, у відповідача виник обов'язок оплатити вартість прийнятого природного газу. Разом з тим, відповідач сплатив вартість природного газу з порушенням строків оплати, передбачених договором, вартість поставленого газу сплачено ним повністю лише 21.10.2014 р., що свідчить про прострочення виконання зобов'язання з оплати. У зв'язку із наведеним позивачем нараховано відповідачу 4411,59 грн. пені, 669,21 грн. 3% річних та 4429,44 грн. інфляційних втрат.

30 листопада 2016 року набрав чинності Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" (далі - Закон), який визначає комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідно до приписів ст. 1 Закону заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, зокрема, є кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Згідно зі ст. 1 Закону процедура врегулювання заборгованості - заходи, спрямовані на зменшення, списання та/або реструктуризацію заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію шляхом проведення взаєморозрахунків, реструктуризації та списання заборгованості.

Згідно зі ст. 2 Закону дія останнього поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Частиною 1 ст. 3 Закону передбачено, що для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Зі змісту з ст.ст. 4, 5, 6 вказаного Закону вбачається, що до реєстру включаються вимоги саме за заборгованістю, у той час як ч. 3 ст. 7 вказаного Закону визначає, що на заборгованість за природний газ, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2017 р. № 93 затверджено Порядок ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, та користування зазначеним реєстром (далі - Порядок), який визначає механізм формування, ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, а також користування його даними.

Так, відповідно до пункту 14 Порядку, у реєстрі відображаються дані про підприємства. Зокрема, зазначаються дані про обсяг кредиторської заборгованості, що підлягає врегулюванню, згідно з Законом; обсяг не відшкодованої, станом на 01.01.2016 року заборгованості з різниці в тарифах, підтверджений протоколами територіальних комісій з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах; обсяг нарахувань із сплати неустойки (штрафу, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, що підлягають стягненню на підставі рішення суду, на заборгованість за спожитий природний газ, електричну енергію, теплову енергію, централізоване водопостачання і водовідведення, що утворилася в період до 01.07.2016 року.

Водночас, частиною третьою статті 7 Закону, якою врегульовано питання списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за енергоносії, централізоване водопостачання та водовідведення, передбачено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом (тобто до 30.11.2016), неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню, з дня набрання чинності цим Законом.

Отже, застосування приписів ч. 3 ст. 7 Закону не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набранням чинності Законом. Зокрема, виконання даної норми не потребує включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.02.2018 р. у справі №927/1152/16, прийнятої за результатами перегляду постанови Вищого господарського суду України у порядку, визначеному п. 1 ч. 1 ст. 111-16 ГПК України (у редакції до 15.12.2017 р.) та пп. 1 п. 1 розділу XI "Перехідні положення" ГПК України (в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147- VIII).

Така сама позиція також міститься у постановах Верховного Суду від 29.01.2019 у справі № 925/108/18, від 29.01.2018 у справі № 904/10745/16, від 14.02.2018 у справі №908/3211/16, від 22.02.18 у справі №922/4355/14, від 24.04.2018 у справі №914/3118/16, від 26.04.2018 у справі №911/3945/16, від 02.05.2018 у справі №914/102/17, від 16.04.2018 у справі №905/375/17.

Відповідно до ч. 4 ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Викладене свідчить про необхідність врахування висновків Верховного Суду та відсутності підстав для врахування правових позицій Вищого господарського суду України, на які у своїй апеляційній скарзі посилається позивач.

Враховуючи те, що куплений відповідачем газ використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням (п. 1.2. договору) та те, що відповідач погасив заборгованість перед позивачем за природний газ до набрання чинності відповідним Законом - ще у 2014 року, нараховані неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти, згідно ч. 3 ст. 7 вказаного Закону, підлягають списанню з дня набрання чинності вказаним Законом.

Що ж до посилань скаржника на постанову Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14.02.2018 у справі № 908/3211/16, колегія суддів зазначає, що у даній постанові судом зроблено висновок, що для здійснення процедури врегулювання заборгованості, а це - зменшення, списання та/або реструктуризація, необхідною умовою є включення до реєстру обсягів заборгованості теплопостачального підприємства, з метою її врегулювання за домовленістю сторін шляхом вчинення відповідних правочинів.

Разом з тим, у зазначеній постанові у справі № 908/3211/16 вказано, що ч. 3 ст. 7 Закону, яка окремо регулює списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за енергоносії, централізоване водопостачання та водовідведення, передбачено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

В свою чергу, у справі, що переглядається, позовні вимоги стосуються саме стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних нарахованих на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової енергії, а не стягнення самої заборгованості, у зв'язку з чим посилання скаржника на постанову Верховного Суду від 14.02.2018 у справі № 908/3211/16 є недоречними (аналогічна позиція також викладена у постанові Верховного Суду від 23.07.2018 р. у справі №904/10294/17).

З огляду на викладене колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Враховуючи те, що позивачем не обґрунтовано наявності підстав для задоволення позовних вимог, колегія суддів також погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для застосування, заявленої у відзиві на позовну заяву (а.с. 45) позовної давності.

При цьому, колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін (рішення Суду у справі Трофимчук проти України no. 4241/03 від 28.10.2010), а також те, що суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи викладене, рішення Господарського суду Сумської області від 29 листопада 2018 року у справі № 920/567/18 підлягає залишенню без змін.

Апеляційна Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Сумської області від 29 листопада 2018 року у справі № 920/567/18 задоволенню не підлягає.

Судові витрати у вигляді судового збору за розгляд апеляційної скарги, згідно ч. 1 ст. 129 ГПК України покласти на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, 282, 284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Сумської області від 29 листопада 2018 року у справі № 920/567/18 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Сумської області від 29 листопада 2018 року у справі № 920/567/18 залишити без змін.

3. Судові витрати у вигляді витрат по сплаті збору за подання скарги покласти на Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України".

4. Справу №920/567/18 повернути до Господарського суду Сумської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 288, 289 ГПК України.

Головуючий суддя М.Г. Чорногуз

Судді О.О. Хрипун

О.В. Агрикова

Дата складення повного тексту - 14.02.2019 р.