ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" лютого 2019 р. Справа№ 920/181/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Жук Г.А.

суддів: Дикунської С.Я.

Мальченко А.О.

при секретарі судового засідання Костяк В.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу №762 від 18.07.2018 (вх. №09.1-04.5/2012/18 від 12.11.2018) Товариства з обмеженою відповідальністю "Підприємство матеріально - технічного забезпечення "Інженерний центр "Реагент" на рішення Господарського суду Сумської області від 20.06.2018

у справі №920/181/18 (суддя - Резніченко О.Ю.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Підприємство матеріально- технічного забезпечення "Інженерний центр "Реагент"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Керамейя"

про стягнення 1 026 465 грн 25 коп.

за участю представників учасників справи:

від позивача - не з'явились

від відповідача - Ватула В.І., довіреність № б/н від 07.05.2018

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Підприємство матеріально-технічного забезпечення "Інженерний центр "Реагент" звернулось до Господарського суду Сумської області з позовом до ТОВ "Керамейя" (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог № 623 від 08.06.2018) про стягнення 115 396,76 грн пені, 39 631,00 грн штрафу, 66 374,41грн інфляційних втрат та 12 443,05 грн 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем договірних зобов'язань за договором № 132/16 від 16.03.2016 в частині оплати вартості поставленого товару. Також на суму заборгованості позивачем у відповідності до п. 6.1 договору нараховано пеню і штраф, а на підставі ст. 625 ЦК України - інфляційні і три відсотки річних.

Рішенням Господарського суду Сумської області від 20.06.2018 у справі №920/181/18 позов задоволено частково. Стягнуто з ТОВ "Керамейя" на користь ТОВ "Підприємство матеріально-технічного забезпечення "Інженерний Центр "Реагент" 29 577,21 грн пені, 39 631,00 грн штрафу, 16 564,98 грн інфляційних втрат, 5 204,20 грн 3% річних. В іншій частині позову відмовлено.

Приймаючи рішення у даній справі, місцевий господарський суд, посилаючись на приписи ст. ст. 526, 530 ЦК України, ст. 193 ГК України та встановлення обставин порушення відповідачем грошового зобов'язання на суму 792620 грн, дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення штрафних санкцій, інфляційних та 3% річних. Проте, у зв'язку із помилковістю представленого позивачем розрахунку вищенаведених сум судом частково задоволено позов.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Підприємство матеріально - технічного забезпечення "Інженерний центр "Реагент", 18.07.2018 звернулось до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, просить скасувати рішення Господарського суду Сумської області від 20.06.2018 у справі №920/181/18 частково, ухвалити нове рішення у частині стягнення з ТДВ "Керамейя" на користь ТОВ "Підприємство матеріально- технічного забезпечення "Інженерний центр "Реагент" 115 396,76 грн пені, 66374,41 грн інфляційних, 12443,05 грн 3% річних.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване рішення прийнято за неповним дослідженням усіх обставин справи в їх сукупності. Так, апелянт стверджує, що місцевим господарським судом помилково було задоволено вимоги про стягнення пені, інфляційних та 3% річних з урахуванням лише суми заборгованості в розмірі 214 200,00 грн, тоді як загальна сума боргу на час звернення з даним позовом складала 792 620,00 грн, яка погашена відповідачем після звернення позивача з позовом.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 06.08.2018 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Підприємство матеріально - технічного забезпечення "Інженерний центр "Реагент" рішення Господарського суду Сумської області від 20.06.2018 у справі №920/181/18.

12.09.2018 від Товариства з обмеженою відповідальністю "Керамейя" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому сторона просить рішення Господарського суду Сумської області від 20.06.2018 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

В обґрунтування відзиву на апеляційну скаргу відповідач зазначає, що місцевим господарським судом обґрунтовано було відмовлено в задоволенні частини позовних вимог, оскільки період нарахування пені, інфляційних та 3% річних за іншими видатковими накладними не охоплюється межами позовних вимог, визначеними позивачем при зверненні з даним позовом.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних господарських судів та утворення апеляційних господарських судів в апеляційних округах» №454/2017 від 29.12.2017 ліквідовано Київський апеляційний господарський суд та утворено Північний апеляційний господарський суд в апеляційному окрузі, що включає Київську, Сумську, Черкаську, Чернігівську області та місто Київ.

На підставі Розпорядження Керівника апарату суду Харківського апеляційного господарського суду про передачу судових справ до Східного та Північного апеляційних господарський судів від 03.10.2018 та згідно супровідного листа Харківського апеляційного господарського суду №13-55/014119 від 04.10.2018 справу №920/181/18 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Підприємство матеріально- технічного забезпечення "Інженерний центр "Реагент" до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Керамейя" про стягнення 1 026 465 грн 25 коп. передано до Північного апеляційного господарського суду.

Згідно Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.11.2018 справу та апеляційну скаргу №762 від 18.07.2018 (вх. №09.1-04.5/2012/18 від 12.11.2018) Товариства з обмеженою відповідальністю "Підприємство матеріально - технічного забезпечення "Інженерний центр "Реагент" передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Жук Г.А., суддів Мальченко А.О., Дикунська С.Я.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.11.2018 справу №920/181/18 прийнято до провадження визначеним складом суду; відкрито апеляційне провадження Північним апеляційним господарським судом за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Підприємство матеріально - технічного забезпечення "Інженерний центр "Реагент" на рішення Господарського суду Сумської області від 20.06.2018 у справі №920/181/18. Розгляд справи призначено на 16.01.2019. Учасникам справи встановлено строк для подання заяв, клопотань, пояснень протягом п'яти днів з дня отримання даної ухвали.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.12.2018 задоволено клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Керамейя" про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Оскільки судове засідання 16.01.2019 в режимі відеоконференції не відбулось з технічних причин, судом апеляційної інстанції оголошено перерву до 06.02.2019 та ухвалою повідомлено про проведення наступного засідання суду в приміщенні Північного апеляційного господарського суду без застосування режиму відеоконференції у зв'язку з технічною несправністю в системі WEB-програми «Бронювання систем відеоконференцзв'язку». Явку сторін визнано не обов'язковою.

21.01.2019 від позивача надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника ТОВ "Підприємство матеріально-технічного забезпечення "Інженерний центр "Реагент". Також стороною подано суду детальний розрахунок сум пені та передбачених ст. 625 ЦК України 3% річних та інфляційних втрат, у зв'язку з чим просить частково скасувати оскаржуване рішення та стягнути з відповідача 106 020,81 пені, 66 374,41 грн інфляційних, 12 443,05 грн річних.

28.01.2019 від відповідача надійшли письмові пояснення, в яких сторона посилаючись на ч. 1 ст. 266 ГПК України заперечує проти прийняття апеляційним господарським судом поданого позивачем розрахунку штрафних санкцій та інфляційних, 3% річних. Також відповідач зауважує, що в поданому до суду апеляційної інстанції розрахунку позивачем здійснено нарахування пені поза межами періоду, визначеного в позовній заяві.

Представник позивача в судове засідання 06.02.2019 не з'явився, подав клопотання про розгляд справи без участі представника товариства.

Суд апеляційної інстанції з метою дотримання процесуальних строків розгляду апеляційної скарги на рішення суду, враховуючи те, що явка представників сторін судом апеляційної інстанції обов'язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду є правом, а не обов'язком сторони, дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника позивача, повідомленого належним чином про судовий розгляд справи в апеляційній інстанції.

Представник відповідача в судовому засіданні 06.02.2019 заперечив проти доводів апелянта з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу та просив рішення Господарського суду Сумської області від 20.06.2018 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, заслухавши пояснення присутнього представника відповідача, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, Північний апеляційний господарський суд виходить з наступних обставин справи.

16.03.2016 між Товариства з обмеженою відповідальністю "Підприємство матеріально-технічного забезпечення "Інженерний центр "Реагент" (продавець за договором, позивач у справі) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Керамейя" (покупець за договором, відповідач у справі) укладено договір купівлі-продажу № 132/16 (далі - договір), згідно якого продавець зобов'язався передати у власність відповідачу хімічну продукцію, згідно специфікацій, а покупець зобов'язався прийняти продукцію та оплатити її вартість (а.с. 19-20 том І).

Згідно п. 3 договору відвантаження товару здійснюється зі складу продавця транспортом покупця. Продукція поставляється в тарі, передбаченій відповідними ДСТУ, ТУ. На кожну партію товару продавець надає покупцю оригінал рахунку на фактично відвантажений товар, видаткову та податкову накладні, сертифікат якості.

Сторонами щодо кожної окремої партії поставки товару складено специфікації № № 1-44 (а.с. 117-160 том ІІІ).

На виконання умов договору, позивач в період з 16.03.2016 по 05.02.2018 здійснив поставку відповідачу товару на загальну суму 14 224 539 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи видатковими накладними, товарно-транспортними накладними, довіреностями на отримання товарних цінностей (а.с.21-112 том І; 26-116 том ІІІ).

Оскільки відповідач за отриманий товар розрахувався частково, позивач звернувся з даним позовом про стягнення основної заборгованості, на яку згідно умов договору нараховано штраф, пеню та інфляційні, 3% річні.

Матеріалами справи підтверджується, що під час вирішення спору у суді першої інстанції відповідачем було здійснено погашення основної заборгованості, що стало підставою звернення позивача із заявою про уточнення позовних вимог, яка прийнята судом першої інстанції.

Таким чином, предметом розгляду у даній справі є вимога Товариства з обмеженою відповідальністю "Підприємство матеріально-технічного забезпечення "Інженерний центр "Реагент" про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Керамейя" 115 396,79 грн пені, 39 631,00 грн штрафу, 66 374,41 грн інфляційних втрат та 12 443,05 грн річних, нарахованих за період з 27.08.2017 по 05.03.2018.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

У відповідності до ст. 173 ГК України, що кореспондується зі ст. 509 ЦК України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Дослідивши зміст договору № 132/16 від 16.03.2016, який укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Підприємство матеріально- технічного забезпечення "Інженерний центр "Реагент" (позивач у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Керамейя" (відповідач у справі), колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що даний правочин за своєю правовою природою є договором поставки, правове регулювання якого здійснюється за правилами норм Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та інших нормативно-правових актів.

Так, згідно ч. 1 ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом, позивачем на виконання умов договору поставив відповідачу товар на загальну суму 14 224 539 грн, що, зокрема, підтверджується представленими до матеріалів справи видатковими накладними (а.с. 69-116 том ІІІ). Вказані видаткові накладні зі сторони відповідача підписані уповноваженим його представником за довіреністю та скріплені його печаткою.

Факт отримання товару Товариством з обмеженою відповідальністю "Керамейя" ані в суді першої інстанції, ані під час розгляду справи апеляційним господарським судом не заперечується.

При цьому, судом апеляційної інстанції встановлено, що видаткові накладні відповідають умовам укладеного Договору, мають всі необхідні реквізити та дозволяють достовірно ідентифікувати відповідача як особу, що отримала товар за вказаними накладними, встановити факт поставки, її обсяг та ціну.

Таким чином, дослідження наявних в матеріалів справи доказів дає підстави для висновку, що підписання покупцем (відповідачем у справі) видаткових накладних, які в розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» є первинним обліковим документом, і відповідають вимогам, зокрема, ст. 9 цього Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, фіксує факт здійснення господарської операції. А відтак, є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

У відповідності до ч. 2 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

В п. 2.3 договору сторонами узгоджено, що покупець оплачує вартість товару шляхом перерахування на розрахунковий рахунок продавця грошових коштів впродовж п'яти календарних днів з моменту поставки товару.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з статтями 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частинами 1 і 2 статті 193 ГК України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до приписів ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтями 610, 612 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Оскільки відповідач у встановлений умовами договору строк обов'язку по оплаті вартості отриманого товару не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов'язання, то дії відповідача є порушенням договірних зобов'язань, і він вважається таким, що прострочив, а відтак є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Статтею 216 ГК України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України).

Згідно з ч. 4 ст. 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно з ч. 6 ст. 231 ГК України, штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

В п. 6.1 договору сторонами узгоджено, що за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань по даному договору сторони несуть майнову відповідальність у відповідності до діючого законодавства України. За прострочку платежу покупець сплачує продавцю пеню в розмірі 0,5 % від суми платежу за кожний день прострочки. За прострочку платежу більше 10 днів додатково нараховується штраф в розмірі 10 % від вартості відвантаженого товару.

Оскільки факт наявності прострочення виконання договірного зобов'язання з оплати вартості отриманого товару відповідачем не спростовано, судова колегія вважає цілком обґрунтованим висновок суду першої інстанції про задоволення позову в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Керамейя" 39 631 грн штрафу. Питання правомірності задоволення Господарським судом Сумської області позову в частині стягнення штрафу апелянтом не порушувалось, а відтак, в силу приписів ст.269 ГПК України, рішення переглянуто в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Водночас, рішення Господарського суду Сумської області від 20.06.2018 у даній справі в частині відмови в задоволенні позову про стягнення пені, інфляційних та 3% річних є таким, що прийнято при неповному з'ясуванні усіх обставин справи.

Так, задовольняючи частково позовні вимоги про стягнення пені судом першої інстанції вірно було зауважено, що нарахування штрафних санкцій здійснюється по кожній партії поставки окремо з урахуванням приписів ч. 6 ст. 231 ГК України, проте помилково було визначено, що періодом з нарахування, визначеним позивачем при зверненні з позовом, охоплюється лише остання партія поставки на суму 214 200 грн (видаткова накладна № 9101 від 23.03.2017).

За результати повного, всебічного та об'єктивного дослідження усіх обставин справи, колегією суддів встановлено, що відповідач допустив порушення строків виконання договірних зобов'язань з оплати поставленого товару, зокрема, за наступними видатковими накладними: № 03231 від 24.03.2017, № 03596 від 03.04.2017, № 3810 від 06.04.2017, № 3032 від 10.04.2017, № 4189 від 18.04.2017, № 3734 від 27.04.2017, № 5048 від 12.05.2017, № 6150 від 08.06.2017, № 6599 від 20.06.2017, № 7002 від 30.06.2017, № 7390 від 07.07.2017, № 7604 від 17.07.2017, № 7904 від 21.07.2017, № 9101 від 23.08.2017.

Проте, враховуючи, що позивачем визначено період нарахування штрафних санкцій з 27.08.2017 по 05.03.2018, а також з огляду на положення закону щодо обмеження строку нарахування пені шістьма місяцями та умов договору (строку виконання зобов'язання), апеляційна інстанція, з урахуванням проведених відповідачем проплат, встановила, що частковому врахуванню підлягає прострочка за видатковими накладними № 6599 від 20.06.2017 за період з 27.08.2017 по 14.09.2017 (оплата 15.09.2017); № 7002 від 30.06.2017 - з 27.08.2017 по 20.09.2018 (оплата 21.09.2017); № 7390 від 07.07.2017 - з 27.08.2017 по 13.01.2018 (з урахуванням часткового погашення заборгованості 21.09.2017 та 03.11.2017); № 7604 від 17.07.2017 - з 27.08.2017 по 23.01.2018; № 7904 від 21.07.2017 - з 27.08.2017 по 27.01.2018; № 9101 від 23.08.2017 - з 29.08.2017 по 01.03.2018. Остаточне погашення заборгованості за поставлений товар здійснено відповідачем 27.04.2018, тобто вже після звернення позивача з даним позовом.

Оскільки позивач в апеляційній скарзі (з урахуванням уточненого розрахунку) просить задовольнити позовні вимоги про стягнення пені в сумі 106 020,81 грн, судова колегіє, керуючись приписами ст. ст. 14, 269 ГПК України, дійшла висновку про обґрунтованість вимог апеляційної скарги в цій частині. Рішення Господарського суду Сумської області від 20.06.2018 у відповідній частині підлягає скасуванню.

Одночасно, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про відмову в задоволенні клопотання відповідача про зменшення сум штрафних санкцій на підставі ст. 233 ГК України та ст. 551 ЦК України, оскільки відповідачем не було доведено існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру штрафних санкцій у відповідності до наведених норм, не надано доказів на підтвердження скрутного матеріального становища відповідача, а заявлена сума штрафних санкцій є співрозмірною з сумою боргу.

Крім того, на підставі оцінки усієї сукупності обставин у даній справі, з урахуванням принципів співмірності і пропорційності, спрямованих на забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувача і боржника, апеляційна інстанція констатує про недоведеність відповідачем винятковості випадку, з яким закон пов'язує можливість зменшення штрафних санкцій.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Місцевий господарський суд, задовольняючи частково позовні вимоги про стягнення інфляційних та річних, виходив з того, що оскільки позивачем було визначено початок періоду нарахування вказаного виду цивільно-правової відповідальності з початком прострочення за останньою партією поставки товару, то означені суми підлягають нарахуванню лише на суму заборгованості в розмірі 214 200 грн (видаткова накладна № 9101 від 23.03.2017).

Колегія суддів вважає вказаний висновок безпідставним, оскільки, як вже зазначалось, визначений позивачем період нарахування інфляційних та річних частково охоплює прострочку і за іншими видатковими накладними.

На підставі власного розрахунку, проведеного з урахуванням зменшення суми заборгованості в залежності від проведених відповідачем часткових проплат у відповідні дати надходження коштів з кожної зазначеної вище партії поставленого товару, Північний апеляційний господарський суд встановив обґрунтованість позовних вимог про стягнення 12 443,05 грн трьох відсотків річних та 65 878 грн інфляційних. В іншій частині розрахунок позивача не може бути визнаний обґрунтованим.

Відповідно до ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення, зокрема, є неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Підприємство матеріально- технічного забезпечення "Інженерний центр "Реагент" та часткового скасування рішення Господарського суду Сумської області від 20.06.2018 у справі № 920/181/18 з прийняттям нового рішення у відповідній частині.

Оскільки судом апеляційної інстанції апеляційна скарга задоволена частково, судові витрати, в порядку ст. 129 ГПК України, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 129, 253-254, 269, п. 2 ч. 1 ст. 275, ст. ст. 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Підприємство матеріально - технічного забезпечення "Інженерний центр "Реагент" на рішення Господарського суду Сумської області від 20.06.2018 у справі № 920/181/18 задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду Сумської області від 20.06.2018 у справі № 920/181/18 скасувати частково, виклавши його резолютивну частину в наступній редакції:

«Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Керамейя" (40020, Сумська обл., м. Суми, вул. Курська, 18, ідентифікаційний код 34327895) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Підприємство матеріально-технічного забезпечення "Інженерний центр "Реагент" (49041, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, вул. Трудових Резервів, 6, ідентифікаційний код 19313492) 106 020 (сто шість тисяч двадцять) грн 81 коп. пені, 39 631 (тридцять дев'ять тисяч шістсот тридцять одну) грн 00 коп. штрафу, 65 878 (шістдесят п'ять тисяч вісімсот сімдесят вісім) грн 00 коп. інфляційних втрат, 12 443 (дванадцять тисяч чотириста сорок три) грн 05 коп. три відсотки річних, 14 654 (чотирнадцять тисяч шістсот п'ятдесят чотири) грн 00 коп. судового збору, понесеного стороною у зв'язку з розглядом справи у суді першої інстанції.

В іншій частині позову - відмовити».

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Керамейя" (40020, Сумська обл., м. Суми, вул. Курська, 18, ідентифікаційний код 34327895) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Підприємство матеріально-технічного забезпечення "Інженерний центр "Реагент" (49041, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, вул. Трудових Резервів, 6, ідентифікаційний код 19313492) 2 540 (дві тисячі п'ятсот сорок) грн 00 коп. судового збору, понесеного у зв'язку з розглядом справи у суді апеляційної інстанції.

4. Доручити Господарському суду Сумської області видати накази на виконання постанови Північного апеляційного господарського суду.

5. Справу № 920/181/18 повернути до Господарського суду Сумської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Сторони мають право оскаржити постанову до Верховного Суду в порядку, визначеному ст. ст. 286-291 ГПК України.

Головуючий суддя Г.А. Жук

Судді С.Я. Дикунська

А.О. Мальченко

Повний текст складено 18.02.2019