ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2019 року Справа № 925/919/18

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді Васяновича А.В.,

секретар судового засідання Козоріз О.І.,

за участі представників сторін:

від позивача ОСОБА_1 представник за довіреністю,

від відповідача ОСОБА_2 - представник за довіреністю,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю Інвест Черкаси,

м. Черкаси

до Уманської міської ради, м. Умань, Черкаської області

про визнання права порушеним.

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Черкаської області звернулося з позовом товариство з обмеженою відповідальністю Інвест Черкаси до Уманської міської ради про визнання порушеним права позивача на розірвання договору оренди земельної ділянки від 19 лютого 2016 року, кадастровий номер :04:004:0045, що знаходиться за адресою: Черкаська область, м. Умань, вул. Деревянка,1.

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 07 вересня 2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 04 жовтня 2018 року.

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 04 жовтня 2018 року підготовче засідання було відкладено на 06 листопада 2018 року.

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 06 листопада 2018 року продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів та відкладено підготовче засідання на 04 грудня 2018 року.

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 04 грудня 2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Розгляд справи по суті призначено на 15 січня 2019 року.

Проте судове засідання призначене на 15 січня 2019 року не відбулося, у звязку з перебуванням головуючого судді по даній справі на лікарняному.

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 21 січня 2019 року розгляд справи по суті призначено на 19 лютого 2019 року.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд позов задовольнити повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував з підстав викладених у відзиві на позовну заяву від 18 жовтня 2018 року та зазначав, що відповідно до положень п. 34. ч. 1 ст. 26 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні визначено, що до виключної компетенції сільських селищних та міських ради входить вирішення питань регулювання земельних відносин. Так у відповідності до вказаної норми закону Уманської міською радою було прийнято рішення №3.3-42/7 від 21 грудня 2017 року за яким було припинено право користування товариства з обмеженою відповідальністю Інвест Черкаси на земельну ділянку, яка надана на умовах оренди для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (для обслуговування нафтобази). Внаслідок прийнятого Уманською міською радою зазначеного рішення 27 грудня 2017 року було укладено сторонами угоду про припинення дії договору оренди землі від 19 лютого 2016 року та акт прийому - передачі земельної ділянки.

Також відповідач зазначав, що позивач посилався на регламентацію даних правовідносин положеннями ст.377 ЦК України, ч.2 ст.120, ст.93 ЗК України та ст.ст. 1, 7 Закону України Про оренду землі, однак аналіз положень зазначених норм дає підстави для прийняття висновку, що вони диспозитивно унормовують перехід при відчуженні нерухомості до її набувача права користування землею, яке виникло у продавця нерухомого майна на підставі договору оренди землі з її власником і не встановлюють автоматичного переходу права на оренду, адже, таке право, на відміну від права власності або постійного користування, не може бути передане за цивільно-правовими угодами одночасно з об'єктом нерухомості, а визначається згідно з договором оренди, за письмовою згодою орендодавця.

Підписавши угоду про припинення дії договору оренди землі, позивач погодився із усіма пунктами, умовами розірвання договору оренди землі від 19 лютого 2016 року. А тому не скориставшись своїм правом вирішити зазначене питання у судовому порядку, права позивача відповідачем порушені не були.

В звязку з чим відповідач просив суд у задоволенні позову відмовити повністю.

У відповіді на відзив позивач не погоджується з твердженнями відповідача викладеними у відзиві та просить суд позов задовольнити повністю.

18 лютого 2019 року до суду від акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк надійшло клопотання про залучення банку до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача.

Згідно ч. 1 ст. 50 ГПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов'язки щодо однієї із сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи.

Як зазначалося вище, ухвалою суду від 04 грудня 2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Оскільки клопотання банком подано під час розгляду справи по суті, то підстави для залучення акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк до участі у справі в якості третьої особи відсутні, а тому відповідне клопотання суд залишив без задоволення.

Наслідки незалучення у справу третьої особи встановлені ст. 51 ГПК України.

В судовому засіданні, яке відбулося 19 лютого 2019 року згідно ч. 1 ст. 240 ГПК України було оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення зі справи №925/919/18.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, суд вважає, що в позові слід відмовити повністю, виходячи з наступного:

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено господарським судом під час її розгляду, 19 лютого 2016 року між Уманською міською радою (орендодавець) та товариством з обмеженою відповідальністю Інвест Черкаси (орендар) було укладено договір оренди землі.

Відповідно до п. 1. вищевказаного договору орендодавець на підставі рішення Уманської міської ради від 17 вересня 2015 року №4.33-74/16 зобовязався надати, а орендар прийняти в строкове платне користування земельну ділянку для обслуговування нафтобази площею 4,8917 га, за адресою: м. Умань, вул. Деревянка,1, за рахунок земель комунальної власності Уманської міської ради.

Договір було укладено терміном на 10 років - до 17 вересня 2025 року (п. 8. договору).

Позивач стверджував, що 23 травня 2016 року останнім було внесено належну йому на праві власності обєкт нерухомості нафтобазу, що знаходиться за адресою: м. Умань, вул. Деревянка,1 до статутного фонду товариства з обмеженою відповідальністю УКР-ПРОМ-ТРЕЙД.

25 травня 2016 року приватним нотаріусом було проведено реєстрацію рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, яким зареєстровано право власності на нафтобазу за товариством з обмеженою відповідальністю УКР-ПРОМ-ТРЕЙД.

У звязку з переходом права власності на нерухоме майно до товариства з обмеженою відповідальністю УКР-ПРОМ-ТРЕЙД, позивач звернувся до Уманської міської ради з заявою від 15 червня 2016 року за №83 про розірвання договору оренди землі від 19 лютого 2016 року.

За результатами розгляду вищевказаної заяви, 05 липня 2016 року комісією у сфері регулювання земельних відносин виконавчого комітету Уманської міської ради було прийнято рішення, яким було відмовлено у задоволенні звернення, оскільки заявником не було подано довідки з податкової інспекції щодо відсутності заборгованості по сплаті орендної плати.

В подальшому позивач вдруге звернувся до відповідача із заявою від 11 серпня 2016 року за №108 про розірвання договору оренди землі від 19 лютого 2016 року, долучивши до вказаної заяви копію довідки про відсутність заборгованості по сплаті орендної плати.

16 серпня 2016 року комісією у сфері регулювання земельних відносин виконавчого комітету Уманської міської ради було прийнято рішення, яким було відмовлено у задоволенні звернення та для недопущення втрат до міського бюджету розгляд даного питання винесено на розгляд комісії після звернення нового власника майна про надання земельної ділянки в користування.

27 грудня 2017 року між Уманською міською радою (орендодавець) та товариством з обмеженою відповідальністю Інвест Черкаси (орендар) було укладено угоду про припинення дії договору оренди землі укладеного 19 лютого 2016 року, згідно умов якого сторони дійшли згоди припинити дію договору оренди землі, укладеного 19 лютого 2016 року щодо земельної ділянки, яка надана в користування на умовах оренди для обслуговування нафтобази площею 4,8917 га (кадастровий номер :04:004:0045), яка розташована за адресою: м. Умань, вул. Деревянка,1.

09 лютого 2018 року здійснено державну реєстрацію припинення речового права на підставі угоди про припинення дії договору оренди землі від 27 грудня 2017 року, що підтверджується копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права.

У позовній заяві позивач зазначав, що у звязку з тим, що ГУ ДФС у Черкаській області провело документальну позапланову виїзну перевірку товариства з обмеженою відповідальністю Інвест Черкаси та було видано податкове повідомлення-рішення, яким передбачено стягнення з позивача грошових коштів за користування земельною ділянкою та відповідно штрафних санкцій, позивач вважає, що відмова відповідача у розірванні договору оренди землі від 19 лютого 2016 року порушила його право як орендаря.

В звязку з чим товариство з обмеженою відповідальністю Інвест Черкаси звернулося до суду з даним позовом про визнання права на розірвання договору оренди землі порушеним.

Відповідно до ч.ч 1, 2 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Згідно ч. 3 ст.7 Закону України Про оренду землі до особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку. Договором, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, припиняється договір оренди земельної ділянки в частині оренди попереднім орендарем земельної ділянки, на якій розташований такий житловий будинок, будівля або споруда.

Відповідно до абз. 8 ч. 1 ст. 31 Закону України Про оренду землі договір оренди землі припиняється в разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці.

Також судом встановлено, що рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 21 вересня 2018 року зі справи №823/2344/18 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю Інвест Черкаси до Головного управління Державної фіскальної служби України в Черкаській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення позов товариства з обмеженою відповідальністю Інвест Черкаси задоволено повністю.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби України в Черкаській області від 03 березня 2018 року №.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 06 грудня 2018 року вищевказане рішення залишено без змін.

Суд в адміністративній справі дійшов висновку, що з моменту державної реєстрації права власності на нерухоме майно за іншою особою у попереднього власника не виникає обовязку зі сплати орендної плати за земельну ділянку, на якій розташований відповідний обєкт нерухомості, який відчужено.

Водночас, угода від 27 грудня 2017 року про припинення дії договору оренди землі є чинною і в установленому законом порядку не визнавалась недійсною.

Абзацом 3 пункту 8 постанови Пленуму Верховного суду України від 16 квітня 2004 року №7 Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ встановлено, що питання про дострокове припинення користування землею на умовах оренди вирішується шляхом пред'явлення позову про розірвання договору.

Аналогічні висновки наведено в постанові Верховного Суду від 02 травня 2018 року зі справи №925/549/17.

Відповідно до ч.3 ст.653 ЦК України у разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Суд вважає, що своє право на розірвання договору оренди землі позивач реалізував, оскільки договір оренди землі станом на момент звернення позивача до суду припинив дію, а порушене право щодо безпідставного донарахування фіскальною службою України суми податків позивач захистив в адміністративному судовому процесі.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Приписами частин 1, 2 статті 4 ГПК України визначено, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням; це право кореспондується з повноваженнями суду щодо захисту цих прав та охоронюваних інтересів.

В разі незгоди позивача з відмовою відповідача достроково розірвати договір оренди землі в добровільному порядку, позивач не був позбавлений права на звернення до суду з відповідним позовом саме з вимогою про розірвання договору.

Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права та правове обґрунтування необхідності його захисту.

За таких обставин, вимога щодо встановлення або спростування певного факту не може бути самостійним предметом розгляду в господарському суді, оскільки до повноважень останнього не належать повноваження щодо встановлення фактів, що мають юридичне значення. Господарські суди порушують провадження у справах за позовами, в основі яких правова вимога спір про право, що виникає з матеріальних правовідносин.

Відокремлення встановлення фактів та визнання обставин від спору, де ці факти та обставини є доказом вимог чи заперечень у цьому спорі, суперечить основним засадам господарського судочинства та його формам.

Позовна вимога про визнання права на розірвання договору порушеним є нічим іншим як встановленням факту, що має юридичне значення. Юридичні факти можуть встановлюватися господарськими судами лише при існуванні та розгляді між сторонами спору про право цивільне. Його встановлення є елементом оцінки фактичних обставин справи та обґрунтованості вимог.

Таким чином, вимога позивача про визнання права на розірвання договору оренди землі порушеним задоволенню не підлягає.

Судові витрати підлягають розподілу між сторонами відповідно до вимог ст. 129 ГПК України.

На підставі викладеного, та керуючись ст. ст. 129, 237, 238, 240 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строк визначені ст. 241 ГПК України.

Рішення суду може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду в порядку та строки передбачені розділом ІV ГПК України.

Повне рішення складено 20 лютого 2019 року.

Суддя А.В.Васянович