ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2019 року

м. Київ

Справа № 910/1405/14

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Погребняка В.Я. - головуючого, Білоуса В.В., Катеринчук Л.Й.

за участю секретаря судового засідання Співака С.В.,

учасники справи:

заявник (позивач) - Товариство з обмеженою відповідальністю "Хліб Інвестбуд" в особі ліквідатора Демчана О.І.

представник - ліквідатор Демчан О.І. - особисто, посвідчення № 1773 від 02.12.2015,

відповідач - Публічне акціонерне товариство "Державна продовольчо-зернова корпорація України"

представник відповідача - Махиніч Н.В., довіреність № 729 від 18.12.2018,

кредитор - Публічне акціонерне товариство "Державний ощадний банк України"

представник кредитора - Колісник О.В., довіреність № 19/3-02/284 від 28.12.2018,

розглянув у відритому судовому засіданні касаційну скаргу

Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України"

на ухвалу Господарського суду м. Києва

від 18.04.2018

у складі судді: Яковенко А.В.

та на постанову Київського апеляційного господарського суду

від 24.09.2018

у складі колегії суддів: Пантелієнка В.О. (головуючий), Кропивної Л.В., Верховця А.А.

у провадженні за заявою

Товариства з обмеженою відповідальністю "Хліб Інвестбуд" в особі ліквідатора Демчана О.І.

до Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України"

про визнання недійсним договору купівлі-продажу № 10-14-2рп від 24.07.2013

у справі за заявою

Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Хліб Інвестбуд"

про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 19.03.2014 за заявою Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" (далі - ПАТ "Державний ощадний банк України") порушено провадження у справі № 910/1405/14 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Хліб Інвестбуд" (далі - ТОВ "Хліб Інвестбуд").

Постановою Господарського суду м. Києва від 08.04.2015 у справі № 910/1405/14 ТОВ "Хліб Інвестбуд" визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого Вершиніна А.О.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 19.06.2017 у справі № 910/1405/14 усунуто арбітражного керуючого Вершиніна А.О. від виконання повноважень ліквідатора ТОВ "Хліб Інвестбуд". Ліквідатором ТОВ "Хліб Інвестбуд" призначено арбітражного керуючого Демчана О.І.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 18.04.2018 у справі № 910/1405/14 (суддя - Яковенко А.В.) задоволено заяву ліквідатора ТОВ "Хліб Інвестбуд" арбітражного керуючого Демчана О.І. до Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" (далі - ПАТ "Державна продовольча-зернова корпорація України") про визнання недійсним договору купівлі-продажу № 10-14-2рп від 24.07.2013, що розглядається в межах справи № 910/1405/14; визнано недійсним договір купівлі-продажу №10-14-2рп від 24.07.2013, укладений між ТОВ "Хліб Інвестбуд" та ПАТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України"; cтягнуто з ПАТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" на користь ТОВ "Хліб Інвестбуд" судовий збір у розмірі 3200 грн.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 24.09.2018 у справі № 910/1405/14 (головуючий суддя - Пантелієнко В.О., суддя - Кропивна Л.В., суддя - Верховець А.А.) апеляційну скаргу ПАТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" залишено без задоволення, а ухвалу Господарського суду м. Києва від 18.04.2018 у справі № 910/1405/14 - без змін.

При цьому, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що оспорюваний правочин вчинено боржником без відповідних майнових дій іншої сторони протягом одного року, що передував порушенню справи про банкрутство на шкоду власним інтересам та, як наслідок, інтересам інших кредиторів.

Не погоджуючись з ухвалою Господарського суду м. Києва від 18.04.2018 та постановою Київського апеляційного господарського суду від 24.09.2018 у справі № 910/1405/14, ПАТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" звернулося з касаційною скаргою.

У поданій касаційній скарзі, скаржник просить скасувати ухвалу Господарського суду м. Києва від 18.04.2018 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 24.09.2018 у справі № 910/1405/14 та прийняти нове рішення, яким відмовити у повному обсязі в задоволенні заяви ліквідатора ТОВ "Хліб Інвестбуд" арбітражного керуючого Демчана О.І. до ПАТ "Державна продовольча-зернова корпорація України" про визнання недійсним договору купівлі-продажу №10-14-2рп від 24.07.2013.

В обґрунтування заявлених вимог, скаржник посилається на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права, невиконання, зокрема, ст. ст. 75, 236, 261, 267 Господарського процесуального кодексу України (в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03.10.2017) (далі - ГПК України). При цьому, скаржник стверджує, що суди попередніх інстанцій необґрунтовано відмовили в задоволенні клопотання про застосування наслідків спливу строку позовної давності.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи № 910/1405/14 було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Погребняк В.Я., суддя - Білоус В.В., суддя - Катеринчук Л.Й., що підтверджується протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 05.11.2018.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Погребняка В.Я. - головуючого, судді - Білоуса В.В., судді - Катеринчук Л.Й. від 29.11.2018 прийнято справу № 910/1405/14 Господарського суду м. Києва до провадження. Відкрито касаційне провадження у справі № 910/1405/14 Господарського суду м. Києва за касаційною скаргою ПАТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" на ухвалу Господарського суду м. Києва від 18.04.2018 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 24.09.2018 у справі № 910/1405/14. Повідомлено учасників справи, що розгляд касаційної скарги ПАТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" відбудеться 29.01.2019. Надано учасникам справи строк для подання відзиву на касаційну скаргу до 25.12.2018. Доведено до відома учасників справи, що нез'явлення їх представників в судове засідання не є перешкодою для розгляду касаційної скарги.

В судове засідання 29.01.2019 з'явилися представники позивача ТОВ "Хліб Інвестбуд", відповідача ПАТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України", Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України", які надали пояснення у справі.

Перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, заслухавши суддю-доповідача та пояснення представників учасників справи, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Законом про банкрутство.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції Закону № 4212-VI від 22.12.2011 (далі - Закон про банкрутство) провадження у справах про банкрутство регулюється цим Законом, ГПК України, іншими законодавчими актами України.

Статтею 9 вказаного Закону визначено, що справи про банкрутство розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими ГПК України, з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Статтею 1 Закону про банкрутство визначено, що неплатоспроможність - неспроможність боржника виконати після настання встановленого строку грошові зобов'язання перед кредиторами не інакше, як через відновлення його платоспроможності.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 Закону про банкрутство справа про банкрутство порушується господарським судом, якщо безспірні вимоги кредитора (кредиторів) до боржника сукупно становлять не менше трьохсот мінімальних розмірів заробітної плати, які не були задоволені боржником протягом трьох місяців після встановленого для їх погашення строку, якщо інше не передбачено цим Законом.

Відповідно до ст. 41 Закону про банкрутство ліквідатор - фізична особа, яка відповідно до судового рішення господарського суду організовує здійснення ліквідаційної процедури боржника, визнаного банкрутом, та забезпечує задоволення вимог кредиторів у встановленому цим Законом порядку.

Ліквідатор з дня свого призначення здійснює, зокрема, такі повноваження: подає до суду заяви про визнання недійсними правочинів (договорів) боржника; вживає заходів, спрямованих на пошук, виявлення та повернення майна банкрута, що знаходиться у третіх осіб.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 Закону про банкрутство суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України.

Згідно з ч. 1 ст. 20 вказаного Закону правочини (договори) або майнові дії боржника, які були вчинені боржником після порушення справи про банкрутство або протягом одного року, що передував порушенню справи про банкрутство, можуть бути відповідно визнані недійсними або спростовані господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або конкурсного кредитора з таких підстав:

боржник безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без відповідних майнових дій іншої сторони, відмовився від власних майнових вимог;

боржник виконав майнові зобов'язання раніше встановленого строку;

боржник до порушення справи про банкрутство взяв на себе зобов'язання, в результаті чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю або частково стало неможливим;

боржник здійснив відчуження або придбав майно за цінами відповідно нижчими або вищими від ринкових, за умови, що в момент прийняття зобов'язання або внаслідок його виконання майна боржника було (стало) недостатньо для задоволення вимог кредиторів;

боржник оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів боржнику перевищувала вартість майна;

боржник прийняв на себе заставні зобов'язання для забезпечення виконання грошових вимог.

Таким чином, ст. 20 Закону про банкрутство регулює відносини, що виникли між боржником, кредитором та іншими особами з приводу дій боржника щодо розпорядження своїм майном, вчинені в період до порушення справи про банкрутство або після порушення справи про банкрутство. Вказана стаття визначає підстави оспорювання майнових дій боржника з метою забезпечення зберігання майна в інтересах кредиторів або повернення майна боржника, у разі його вибуття, до ліквідаційної маси.

Згідно з ч. 4 ст. 20 Закону про банкрутство за результатами розгляду заяви арбітражного керуючого або конкурсного кредитора про визнання недійсним правочину (договору) або спростування майнових дій боржника господарський суд виносить ухвалу.

Як вбачається з матеріалів справи, 13.12.2017 ліквідатор банкрута - арбітражний керуючий Демчан О.І. подав до Господарського суду м. Києва заяву про визнання недійсним договору купівлі-продажу №10-14-2рп від 24.07.2013 укладеного між ПАТ "Державна продовольча-зернова корпорація України" та ТОВ "Хліб Інвестбуд" у порядку ст. 20 Закону про банкрутство.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 24.07.2013 між ТОВ "Хліб Інвестбуд" (далі - продавець) та ПАТ "Державна продовольча-зернова корпорація України" (далі - покупець) було укладено договір купівлі-продажу №10-14-2рп (далі - Договір), відповідно до якого продавець зобов'язується передати у власність покупця товар, а покупець зобов'язується оплатити товар та прийняти його.

Відповідно до п.1.2 Договору право власності на товар переходить у власність продавця до покупця з моменту підписання акту приймання-передачі товару.

Згідно з п. 3.2 Договору вартість товару, що постачається за даним Договором складає 675165,15 грн.

Пунктом 4.1 Договору оплата товару здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок продавця після виписки продавцем рахунку на оплату.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, ТОВ "Хліб Івнестбуд" передало товар, а ПАТ "Державна продовольча-зернова корпорація України" прийняло товар, що підтверджується актом прийому-передачі від 20.09.2013 та видатковою накладною №38 від 20.09.2013, в той же час доказів на підтвердження оплати придбаного товару в розмірі та порядку, передбаченому п. 3.2 Договору, ПАТ "Державна продовольча-зернова корпорація України " не надало.

При цьому, судами попередніх інстанцій встановлено, що 10.01.2014 сторони оспорюваного договору уклали угоду про зарахування зустрічних однорідних вимог, за умовами якої вони дійшли згоди про зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 5 834 454,00 грн.

До вказаних однорідних вимог також увійшла дебіторська заборгованість боржника за договором купівлі-продажу №10-14-2рп від 24.07.2013 в сумі 675165,15 грн.

Суди попередніх інстанцій вказали на те, що дії сторін щодо зарахування зустрічних однорідних вимог не можуть свідчити про виконання обов'язку ПАТ "Державна продовольча-зернова корпорація України" з оплати за придбаний товар за умовами укладеного між сторонами договору купівлі-продажу, враховуючи відсутність в матеріалах справи доказів на підтвердження існування кредиторської заборгованості боржника, яка була предметом угоди про зарахування зустрічних однорідних вимог від 10.01.2014, у зв'язку з чим, дійшли висновку про безоплатне здійснення відчуження майна боржником за оспорюваним правочином.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що у квітні 2013 ПАТ "Державний ощадний банк України" звернулось до Господарського суду м. Києва з позовом про стягнення з ТОВ "Хліб Інвестбуд" 390 025 003,87 грн. та 248 091,17 доларів США.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 26.07.2013 у справі 910/8227/13 позов було задоволено повністю; стягнуто з ТОВ "Хліб Інвестбуд" на користь ПАТ "Державний ощадний банк України" 380 124 654,14 грн. заборгованості за кредитом; 5 967 725,46 грн. заборгованості за процентами; 202 292,51 грн. пені за несвоєчасне погашення процентів; 16 322 614,42 грн. пені за несвоєчасне погашення кредиту; 213,03 грн. пені за несвоєчасну сплату комісійної винагороди; 3 387539,83 грн. 3% річних, 6000,00 грн. заборгованості за комісійною винагородою за обслуговування кредиту; 386 214,88 грн. інфляційних втрат, 245 980,31 доларів США, що в еквіваленті складає 1 965 545,12 грн. заборгованість за процентами, 10247,30 доларів США, що в еквіваленті складає 81906,67 грн., 2102,01 долари США, що в еквіваленті становить 16801,37 грн. 3% річних за несвоєчасну сплату процентів, 68820,00 грн. судового збору.

31.01.2014 ПАТ "Державний ощадний банк України" звернулось до Господарського суду м. Києва з заявою про порушення провадження у справі про банкрутство ТОВ "Хліб Інвестбуд".

Як встановлено судами попередніх інстанцій, на час укладення договору купівлі-продажу №10-14-2рп від 24.07.2013 ТОВ "Хліб Інвестбуд" вже мало ознаки неплатоспроможності з огляду на існування безспірної кредиторської заборгованості понад 400 млн. грн., проте товариством було відчужено основні засоби на суму понад 600 тис. грн.

Крім того, судами попередніх інстанцій встановлено, що до дня порушення провадження у справі про банкрутство боржник не вчиняв будь-яких дій з отримання заборгованості від покупця (ПАТ "Державна продовольча-зернова корпорація України") за продане майно на підставі оспорюваного правочину.

Врегулювання такої заборгованості відбулось на підставі угоди про зарахування зустрічних однорідних вимог від 10.01.2014, напередодні звернення ініціюючого кредитора до господарського суду із заявою про порушення провадження у справі про банкрутство боржника та прийняття такої заяви ухвалою Господарського суду м. Києва від 06.02.2014 у справі № 910/1405/14

Тобто, судами попередніх інстанцій встановлено, що боржник здійснив безоплатне відчуження майна, оскільки ПАТ "Державна продовольча-зернова корпорація України" не перерахувало грошові кошти на виконання оспорюваного договору купівлі-продажу, а боржник не вчинив дій щодо отримання коштів та фактично прийняв на себе зобов'язання без відповідних майнових дій іншої сторони.

З огляду на викладене, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованих висновків, що такі дії боржника свідчать про виведення активів з метою ухилення від виконання судового рішення та погашення заборгованості перед кредитором ПАТ "Державний ощадний банк України".

Виходячи з встановлених обставин вчинення боржником правочину без відповідних майнових дій іншої сторони протягом одного року, що передував порушенню справи про банкрутство на шкоду власним інтересам та, як наслідок, інтересам інших кредиторів, суди попередніх інстанцій дійшли правомірного висновку про необхідність задоволення заяви ліквідатора ТОВ "Хліб Інвестбуд" про визнання недійсним договору купівлі-продажу №10-14-2рп від 24.07.2013, укладеного між ТОВ "Хліб Інвестбуд" та ПАТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України".

Крім того, колегія суддів Касаційного господарського суду вважає правомірними висновки судів попередніх інстанцій, що позивач звернувся з позовом до суду в межах строку позовної давності.

Доводи скаржника про порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, не знайшли свого підтвердження під час касаційного провадження.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Пономарьов проти України", "Рябих проти Росії", "Нєлюбін проти Росії"), повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 308 ГПК України за результатами розгляду касаційної скарги суд касаційної інстанції має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (ст. 309 ГПК України).

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги ПАТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" та залишення ухвали Господарського суду м. Києва від 18.04.2018 та постанови Київського апеляційного господарського суду від 24.09.2018 у справі № 910/1405/14 без змін.

У зв'язку з відмовою у задоволенні касаційної скарги та залишенні без змін ухвали суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції, витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 315 ГПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду м. Києва від 18.04.2018 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 24.09.2018 у справі № 910/1405/14 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В.Я. Погребняк

Судді В.В. Білоус

Л.Й. Катеринчук