СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" лютого 2019 р. Справа № 922/1141/18

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Сіверін В.І., суддя Терещенко О.І. , суддя Слободін М.М.

за участю секретаря судового засідання Новокової Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх. 119 Х/1-7) на рішення господарського суду Харківської області від 03.12.2018 року, ухвалене у приміщенні вказаного суду суддею Бураковою А.М., повний текст якого складено 13.12.2018 року, у справі

за позовом Приватного вищого навчального закладу Харківського гуманітарного університету "Народна українська академія", м. Харків,

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківський проектний інститут", м. Харків,

про встановлення сервітуту,

ВСТАНОВИЛА:

Приватний вищий навчальний заклад Харківський гуманітарний університет "Народна українська академія" (позивач) звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківський проектний інститут" (відповідач), в якому просить встановити сервітут щодо приміщень другого поверху та скляного переходу в будівлі, позначеної літ. "А-5", знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Лермонтовська, 27, для доступу до мереж тепло-, електро- та водопостачання, що знаходяться в зазначених приміщеннях на умовах, визначених проектом договору про встановлення сервітуту, а саме:

Договір про встановлення сервітуту №

м. Харків "__" квітня 2018 року

Товариство з обмеженою відповідальністю "Харківський проектний інститут", в особі Генерального директора ОСОБА_1, яка діє на підставі Статуту, (надалі за текстом Договору - ТОВ "ХПІ", "Власник"), з однієї сторони, та

Приватний вищий навчальний заклад Харківський гуманітарний університет "Народна українська академія", в особі ректора ОСОБА_2, яка діє на підставі Статуту, (надалі за текстом Договору - ПВНЗ ХГУ "НУА", "Сервітуарій"), з іншої сторони, які надалі іменуються Сторони, а кожен окремо - Сторона, уклали цей Договір про встановлення сервітуту, далі за текстом - "Договір", про таке:

1. Предмет Договору.

1.1. Сторони встановлюють сервітут (надалі - Сервітут) щодо: приміщень другого поверху та скляного переходу в будівлі, позначеної літ. "А-5", що знаходяться за адресою: м. Харків, вул. Лермонтовська, 27, у тому числі на мережі тепло- , водо- та електропостачання, що знаходяться в нежитлових приміщеннях другого поверху, а також у скляному переході в будівлі, позначеної літ. "А-5", що розташовані за адресою: м. Харків, вул. Лермонтовська, 27 (далі - Об'єкт нерухомості).

1.2. Сервітут діє з моменту його державної реєстрації і до моменту припинення цього Договору.

1.3. Сервітут щодо Об'єкта нерухомості установлюється із правом:

1.3.1. проходу необмеженого кола осіб цілодобово (24 годин на добу);

1.3.2. експлуатації ліній електропостачання, трубопроводів;

1.3.3. експлуатації та цілодобового доступу до мереж електро- , водо- , теплопостачання.

1.4. Сервітут здійснюється згідно з планом Об'єкта нерухомості, який є невід'ємною частиною цього Договору. Планом Об'єкта нерухомості встановлені межі дії Сервітуту.

1.5. Підставою встановлення Сервітуту в інтересах Сервітуарія є необхідність цілодобового доступу необмеженого кола осіб до Об'єкта нерухомості з метою обстеження причин аварії, ліквідації її наслідків, ремонту; подальшого доступу до приміщень Об'єкта нерухомості для продовження навчального процесу та здійснення статутної діяльності ПВНЗ ХГУ "НУА".

1.6. Користування сервітутом є платним. Плата встановлюється за користування приміщеннями не більше одного разу на місяць і становить 594 грн. 00 коп. У разі користування приміщеннями більше одного разу на місяць, плата може бути переглянута.

1.7. Цей Договір діє без визначення строку.

2. Права та обов'язки сторін.

2.1. Сервітуарій має право на:

2.1.1. постійне користування відповідно до цього Договору Об'єктом нерухомості з моменту державної реєстрації права користування;

2.1.2. цілодобовий доступ до Об'єкта нерухомості з можливістю експлуатації мереж тепло-, водо-, електропостачання;

2.1.3. доступ ремонтної бригади для визначення та усунення наслідків аварії, у разі виникнення надзвичайних ситуацій;

2.1.4. поліпшення Об'єкта нерухомості, шляхом проведення ремонту приміщень Об'єкта нерухомості, у тому числі мереж водо- , тепло- , електропостачання у разі виникнення потреби для такого поліпшення.

2.2. Сервітуарій зобов'язаний:

2.2.1. вносити (перераховувати) плату за користування Об'єктом нерухомості (період, протягом якого буде вноситися плата, порядок її внесення);

2.2.2. використовувати Об'єкт нерухомості в межах, передбачених планом та встановленими правами згідно з п. 2.1. цього Договору;

2.3. Власник (володілець) має право на:

2.3.1. одержання плати за користування Об'єктом нерухомості в межах установленого Сервітуту;

2.4. Власник зобов'язаний:

2.4.1. не перешкоджати використанню Об'єкта нерухомості в межах установленого Сервітуту;

2.4.2. надавати право безперешкодного цілодобового доступу до Об'єкта нерухомості необмеженому колу осіб, у тому числі до мереж водо- , електро- , теплопостачання;

3. Припинення дії Сервітуту.

3.1. Сервітут припиняється у разі:

3.1.1. поєднання в одній особі Сервітуарія та Власника (володільця) Об'єкта нерухомості;

3.1.2. відмови Сервітуарія від Сервітуту;

3.1.3. рішення суду про скасування Сервітуту;

3.1.4. невикористання Сервітуту протягом трьох років;

3.1.5. порушення Сервітуарієм умов користування Сервітутом.

4. Порядок зміни і розірвання договору.

4.1. Зміни і доповнення до цього Договору допускаються лише за взаємною згодою Сторін.

4.2. Цей договір може бути пригашений (в тому числі шляхом розірвання) в порядку та на підставах, передбачених цим Договором та чинним законодавством України.

4.3. Правочин, що вносить зміни до цього Договору, має бути нотаріально посвідчений.

5. Прикінцеві положення.

5.1. Заголовки у цьому Договорі наведені виключно заради зручності та не впливають на тлумачення будь-яких положень Договору.

5.2. Сторони підтверджують, що в разі якщо будь-яка умова цього Договору стане або буде визнана недійсною у зв'язку з невідповідністю закону, то така умова не братиметься до уваги або ж Сторонами будуть вжиті заходи щодо зміни Договору тією мірою, щоб зробити Договір дійсним і зберегти в повному обсязі наміри Сторін.

5.3. Усі правовідносини, що виникають у зв'язку з виконанням цього Договору і не врегульовані ним, регламентуються нормами чинного законодавства України.

5.4. Кожна зі Сторін однаково розуміє значення, умови правочину, його правові наслідки та є ознайомленою з його змістом, про що свідчать підписи, здійснені ними у присутності нотаріуса.

5.5. Цей Договір складено у трьох примірниках, які мають однакову юридичну силу, один з яких призначено для зберігання у справах нотаріуса (ШП нотаріуса, нотаріальний округ), а решта - по одному для кожної Сторони.

ВЛАСНИК

ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ

"ХАРКІСЬКИЙ ПРОЕКТНИЙ ІНСТИТУТ"

м. Харків, вул. Лермонтовська, б. 27

Генеральний директор _______________ ОСОБА_1

СЕРВІТУАРІЙ

ПРИВАТНИЙ ВИЩИЙ НАВЧАЛЬНИЙ ЗАКЛАД

ХАРКІВСЬКИЙ ГУМАНІТАРНИЙ УНІВЕРСИТЕТ

"НАРОДНА УКРАЇНСЬКА АКАДЕМІЯ"

м. Харків, вул. Лермонтовська, б. 27

р/р 260045333 ПАТ «Мегабанк» МФО351629

Платник податку на прибуток на загальних підставах

Ректор _______________ ОСОБА_2

В обґрунтування позову позивач вказує, що всі приміщення по вул. Лермонтовській, 27, окрім приміщень другого поверху є власністю ПВНЗ ХГУ "НУА". Позивач не має доступу до приміщень другого поверху, скляного переходу загального користування та мереж тепло-, елетро- та водопостачання. 03 березня 2018 року та 08 березня 2018 року у навчальному корпусі Університету відбулися аварії тепломереж. Внаслідок аварій відбулося залиття навчальних аудиторій у приміщеннях будівлі літ. А-5, а також часткове припинення їх опалення. Причиною аварій слугувало замерзання води у приладах опалення, які розташовані на другому поверсі будівлі літ. А-5, з подальшим пошкодженням труб. Працівники та студенти Університету позбавлені можливості користуватися приміщеннями другого поверху та скляним переходом в будівлі, позначеної літ. «А-5», яка знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Лермонтовська, 27, а тому не мають доступу до мереж тепло-, водо-та електропостачання, що знаходяться в нежитлових приміщеннях другого поверху, а також у скляному переході в корпусі, позначеному літ. «А-5», які розташовані за адресою: вул. Лермонтовська, 27, м. Харків для обстеження причин аварії, здійснення ремонту теплових мереж та усунення інших наслідків, які в майбутньому можуть призвести до виникнення подібних аварій. Таким чином, без встановлення права користування другим поверхом та скляним переходом в будівлі за адресою: м. Харків, вул. Лермонтовська, 27, здійснення нормального навчального процесу, статутної діяльності та експлуатація вказаних приміщень, є неможливим.

В якості правових підстав позову позивач посилається на ст.ст. 401, 402, 403, 404 Цивільного кодексу України.

Заперечуючи проти позову відповідач вказував на те, що договір про встановлення сервітуту не відає вимогам чинного законодавства, а сам позов є передчасним, оскільки ТОВ "ХПІ" не відмовляє у встановленні сервітуту позивачу, а узгоджень щодо площ, номенклатури, технічної документації та ціни між сторонами не проводилось.

Рішенням господарського суду Харківської області від 03.12.2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Позивач із вказаним рішенням місцевого господарського суду не погодився, звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить це рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначає, що місцевий господарський суд, відмовляючи у задоволенні позову, неправильно дослідив та оцінив подані позивачем докази, а тому дійшов невірного висновку про те, що з матеріалів справи неможливо встановити належний об'єкт, який відповідно до чинного законодавства може бути обтяжений сервітутом та про те, що позивачем не доведено факт відсутності можливості задовольнити свої потреби іншим способом, ніж як встановлення права користування чужим майном.

В судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі, просив її задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином.

Частиною 1 статті 9 Конституції України встановлено, що чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) ратифікована Верховною Радою України 17 липня 1997 p. і набула чинності в Україні 11 вересня 1997 p.

З прийняттям у 2006 році Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", Конвенція та практика Суду застосовується судами України як джерело права.

Частиною 4 статті 11 Господарського процесуального кодексу України передбачено застосування судом Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах "Ryabykh v.Russia" від 24.07.2003 року, "Svitlana Naumenko v. Ukraine" від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

«Розумність» строку визначається окремо для кожної справи. Для цього враховують її складність та обсяг, поведінку учасників судового процесу, час, необхідний для проведення відповідної експертизи (наприклад, рішення Суду у справі «G. B. проти Франції»), тощо. Отже, поняття «розумний строк» є оціночним, суб'єктивним фактором, що унеможливлює визначення конкретних строків судового розгляду справи, тому потребує нормативного встановлення.

Точкою відліку часу розгляду цивільної справи протягом розумного строку умовно можна вважати момент подання позовної заяви до суду.

Роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (&51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України").

З огляду на викладене та зважаючи, що на думку суду обставини справи свідчать про наявність у справі матеріалів достатніх для її розгляду та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, а також те, що судом сторонам були створені належні умови для надання усіх необхідних доказів (надано достатньо часу для підготовки до судового засідання, ознайомитись із матеріалами справи, зняти з них копії, надати нові докази тощо), подальше відкладення розгляду справи суперечитиме вищезгаданому принципу розгляду справи впродовж розумного строку.

Згідно зі статтею 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені у апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи сторін, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу в порядку ст. 269 ГПК України, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 01 лютого 1998 року між Приватним вищим навчальним закладом Харківським гуманітарним університетом "Народна українська академія" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Харківський проектний інститут" було укладено Договір оренди нежитлових приміщень № 36 з додатковими угодами до нього, відповідно до умов якого ТОВ «ХПІ» передало в оренду Університету нежитлові приміщення для використання їх в учбових цілях. Додатковою угодою № 3 від 01.03.2013 сторони визначили перелік приміщень, які знаходяться в оренді ХГУ «НУА», враховуючи поетапний викуп орендованих приміщень. Постановою Вищого господарського суду України від 12 січня 2017 року у справі № 922/4421/14 було розірвано вищевказаний договір оренди. Згідно з правовстановлюючими документами на об'єкт нерухомості за адресою: м. Харків, вул. Лермонтовська, 27, позивач та відповідач є власниками нежитлових приміщень в ньому.

Як вбачається з витягу КП "Харківське міське бюро технічної інвентаризації" № 31784134 від 25.10.2011 та інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна (інформаційна довідка № 121992406) від 25.04.2018 Товариству з обмеженою відповідальністю "Харківський проектний інститут" належать на праві приватної власності нежитлові приміщення 1-го поверху № 1а, 2, 2а, 15, І; 2-го поверху № 1, 3, 3а, 4, 5, 5а, 10, 10а, 11-:-21, 21а, 22, 22а, 22б, 22в, 23, 23а, 23б, 23в, 23г, 24-28, І, ІІІ, ІV, загальною площею 1223,7 кв.м., які розташовані в нежитловій будівлі в літ. "А-5" по вул. Лермонтовській, 27 у м. Харкові.

Відповідно до розрахунку оплати послуг з оренди за договором № 36/98р. для ПВНЗ ХГУ "НУА" за серпень 2013 року (додаток № 2 до договору № 36/98р. від 01.02.1998) до сплати за серпень 2013 підлягало 96817,96 грн., в т.ч. ПДВ - 16136,33 грн. У даному розрахунку була зазначена: займана площа - 2189,68 кв.м., ставка орендної плати за 1 кв.м. - 48,75 грн., у т.ч. ПДВ - 8,13 грн.

Як зазначає позивач, у зв'язку з аварією системи опалення будівлі по вул. Лермонтовській, 27 (літ. А-5), яка трапилася в ніч з 03 на 04 березня 2018 року, позивач вимагав від відповідача створення спільної комісії для обстеження приміщень 2-го поверху (місця аварії) з метою визначення причин аварії та розміру збитків, що вбачається з листа позивача № 43 від 05.03.2018.

Згідно листа № 45 від 09.03.2018 позивач вимагав від відповідача організувати доступ ремонтної бригади в приміщення 2-го поверху для відновлення ремонту мереж опалення у зв'язку з повторною аварією, яка відбулася 08.03.2018 у системі опалення будівлі по вул. Лермонтовській, 27 (літ. А-5).

Відповідно до листа № 65 від 16.03.2018 позивач повідомляв Головне управління ДСНС України в Харківській області про аварії, які відбулися 03 та 08 березня 2018 року, та просив відреагувати на ситуацію, що склалася.

Згідно листа № 107 від 05.04.2018 позивач пропонував відповідачу впродовж 3 (трьох) днів з моменту отримання листа, створити спільну комісію та забезпечити доступ до приміщень ІІ поверху в будівлі літ. А-5 з метою ліквідації наслідків аварії та визначення розміру спричинених збитків.

12 березня 2018 року ректором ПВНЗ ХГУ "НУА" було затверджено акт про пошкодження і виведення з експлуатації комп'ютерного та мережевого обладнання в ПВНЗ ХГУ "НУА" та акт про визначення ступенню матеріальної шкоди. Також, 12 березня 2018 року ректором ПВНЗ ХГУ "НУА" було затверджено акт розслідування надзвичайної події, складений працівниками позивача.

05.04.2018 голова студентського комітету звернувся до позивача з листом № 109 від 05.04.2018 (вх.№ 65 від 06.04.2018) про відновлення навчального процесу у лекційних аудиторіях.

Відповідно до листів № 116 та № 117 від 11.04.2018 позивач просив КП "Харківські теплові мережі" та КП "Харківодоканал" взяти у часті у роботі спільної комісії для обстеження ІІ поверху в будівлі літ. А-5 за адресою: м. Харків, вул. Лермонтовська, 27, яке відбудеться 12.04.2018 (9.00) з метою ліквідації наслідків аварії та визначення розміру спричинених збитків.

18 квітня 2018 року ректором ПВНЗ ХГУ "НУА" було затверджено акт недопуску до приміщень з метою усунення недоліків аварії в системі теплопостачання, складений працівниками позивача.

Згідно позову позивач вказує, що враховуючи необхідність мати доступ до приміщень другого поверху та мереж тепло-, електро та водопостачання, керівництво ПВНЗ ХГУ "НУА" направило ТОВ "ХПІ" проект Договору про встановлення сервітуту з листом-пропозицією про його укладення.

Предметом проекту Договору було встановлення доступу до мереж тепло-, водо- та електропостачання, що знаходяться в нежитлових приміщеннях другого поверху, а також у скляному переході в будівлі, позначеної літ. "А-5", що розташовані за адресою: м. Харків, вул. Лермонтовська, 27, шляхом встановлення сервітуту щодо приміщень другого поверху та скляного переходу в будівлі, позначеної літ. "А-5", за зазначеною адресою.

Пунктом 1.6. проекту Договору про встановлення сервітуту визначалася плата за його користування у розмірі 1188,00 грн. за користування приміщеннями не більше двох разів на місяць.

Згідно листа від 10 травня 2018 року (вих. № 15/01) ТОВ "ХПІ" погодилося з необхідністю вирішення питання щодо встановлення платного сервітуту між власниками нежитлової будівлі літ."А-5" по вул. Лермонтовська, 27 у м. Харкові для обслуговування комунікаційних мереж: на наружних конструкціях скляного переходу, огороджуючих стінах 1-го і 2-го поверхах вказаної споруди, та на площах самої будівлі, які належать ТОВ "ХПІ". Однак, в цьому листі, ТОВ "ХПІ" зазначило, що питання сервітуту в повному об'ємі може бути врегульованим тільки після повернення позивачем приміщень з оренди в належному стані у відповідності до тих характеристик, за якими ці приміщення передавалися позивачу в оренду.

Окрім того, відповідач у відзиві на позов про встановлення сервітуту зазначив, що він не відмовляється надавати сервітут, а лише говорить про передчасність сервітуту, оскільки не узгоджено ціну сервітуту і самі приміщення ще не повернуто позивачем із оренди (повернення приміщень із оренди розглядається у справі № 922/3387/17).

Також, відповідачем у письмових поясненнях (вх.№ 20572 від 17.07.2018) було запропоновано встановити для позивача сервітут на наступних умовах:

- ціна сервітуту на 2-му поверсі будівлі літ. "А-5" по вул. Лермонтовська, 27 в м. Харкові в опалювальний період - взаєморозрахунок з ПВНЗ ХГУ "НУА" за опалення на 2-му поверсі будівлі літ. "А-5" по вул. Лермонтовська, 27 в м. Харкові;

- ціна сервітуту на 2-му поверсі будівлі літ. "А-5" по вул. Лермонтовська, 27 в м. Харкові в неопалювальний період - 22000,00 грн.;

- сервітут встановлюється для обслуговування опалювальних мереж, мереж електро та водопостачання, мережі інтернету ПВНЗ ЗГУ "НУА" в приміщення будівлі літ. "А-5" по вул. Лермонтовська, 27 в м. Харкові, площею 1205 м.кв., які належать ТОВ "ХПІ", для чого кожного першого понеділка місяця визначені представники ПВНЗ ХГУ "НУА" мають право з 10-00 до 12-00 проводити обстеження зазначених мереж.

При цьому відповідачем було надано до суду копія витягу з аналітичної довідки з визначення діапазону ймовірної величини ціни 1 кв.м. нежитлових приміщень 4-8 поверхів за адресою: м. Харків, вул. Лермонтовська, 27 від 2018 року та копія витягу з проектного завдання від серпня 1961 року.

Харківським науково-дослідним інститутом судових експертиз імені Засл. проф. М.С. Бокаріуса 22.06.2018 був складений висновок судової будівельно-технічної експертизи № 24393 по господарський справі № 922/3387/17.

14 листопада 2018 року господарським судом Харківської області було ухвалено рішення у справі № 922/3387/17, яке станом на 03.12.2018 року не набрало законної сили.

Вирішуючи питання про наявність правових підстав для задоволення апеляційної скарги та переглядаючи справу в межах, встановлених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів зазначає наступне.

У відповідності до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно зі ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

У відповідності до практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах: "Устименко проти України", "Пономарьов проти України") право на справедливий судовий розгляд гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачиться у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Відповідно до ст. 401 Цивільного кодексу України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Згідно ст. 402 Цивільного кодексу України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту.

Потреба встановлення сервітуту виникає у тих випадках, коли власник майна не може задовольнити свої потреби будь-яким іншим способом.

Отже, підставою встановлення сервітуту є відсутність у будь-якої особи, у тому числі і у власника майна, можливості задовольнити свої потреби іншим способом, як встановлення права користування чужим майном - сервітуту.

Тому, правова природа сервітуту передбачає, що однією з умов його встановлення є неможливість власника майна задовольнити власні потреби без встановлення користування чужим майном.

Відповідно до ч.3 ст. 403 Цивільного кодексу України особа, яка користується сервітутом, зобов'язана вносити плату за користування майном, якщо інше не встановлено договором, законом, заповітом або рішенням суду.

Згідно ст. 404 Цивільного кодексу України право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв'язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо. Право користування чужим майном може бути встановлено щодо іншого нерухомого майна (будівлі, споруди тощо).

Колегія суддів погоджується із твердженням місцевого господарського суду про те, що для встановлення сервітуту на площі спільного користування потрібно:

- по-перше, встановити належний об'єкт, який відповідно до чинного законодавства може бути обтяжений сервітутом ;

- по-друге, довести факт відсутності можливості задовольнити свої потреби іншим способом, як встановлення права користування чужим майном (доступ до нежитлових приміщень 2-го поверху за адресою: м. Харків, вул. Лермонтовська, 27, який повинен здійснюватися через місця загального користування - сходові клітки, ліфти).

Подані позивачем доказі на підтвердження відсутності в останнього доступу до приміщень (листи, акти) складені позивачем в односторонньому порядку, без залучення представників відповідача.

Щодо ж до доводів апеляційної скарги про встановлені в ході розгляду справи №922/3387/17 обставини того, що 23.08.2017 року позивач фактично припинив користування приміщеннями за адресою: м. Харків, вул. Лермонтовська, 27, а відповідач отримав доступ до таких приміщень, то ці встановлені судом обставини не свідчать про відсутність у позивача доступу до спірних приміщень, з огляду на наступне.

Так, колегія суддів звертає увагу на те, що провадження у справі №922/3387/17 порушено 06.10.2017 року за позовом Приватного вищого навчального закладу Харківський гуманітарний університет "Народна українська академія" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківський проектний інститут", про зобов'язання відповідача прийняти нежитлові приміщення 2 поверху, а також скляний перехід загальною площею 1052,54 кв.м в корпусі позначеному літ. "А-5", розташовані за адресою: м. Харків, вул. Лермонтовська, 27, шляхом підписання акту приймання-передачі вказаного майна.

В обґрунтування позовних вимог у справі №922/3387/17 ПВНЗ ХГУ "Народна українська академія" вказував на те, що відповідач відмовляється, у зв'язку із достроковим припиненням з 12.01.2017 р. договору оренди нежитлових приміщень № 36 від 01.02.1998 р., прийняти за актом приймання-передачі з оренди нежитлові приміщення 2 поверху, а також скляний перехід загальною площею 1052,54 кв.м в корпусі позначеному літ. "А-5", розташовані за адресою: м. Харків, вул. Лермонтовська, 27.

Таким чином, між сторонами у справі ще з 2017 року існує спір про передачу спірних приміщень від позивача відповідачеві. При цьому, рішення суду щодо такого спору було винесено лише 14.11.2018 року, а набрало чинності - 21.01.2019 року.

За викладеного, колегія суддів вважає недоведеними доводи позивача щодо відсутності станом на день подання позову у даній справі до спірних приміщень, зокрема, через місця загального користування - сходові клітки, ліфти.

Крім того, позивач не надав суду належні, допустимі та достовірні докази неможливості задовольнити власні потреби інакше як шляхом встановлення сервітуту.

Крім того, з матеріалів справи неможливо встановити належний об'єкт, який відповідно до чинного законодавства може бути обтяжений сервітутом, а в матеріалах справи відсутні докази того, що прилади опалення, які розташовані на другому поверсі будівлі літ. А-5 належать позивачу, а тому доводи апеляційної скарги про виключну необхідність встановлення сервітуту для обслуговування їх саме позивачем - передчасні та не грунтуються на поданих доказах.

За викладеного, колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги в зв'язку з її юридичною та фактичною необґрунтованістю та відсутністю фактів, які свідчать про те, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням судом норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують наведені висновки колегії суддів, у зв'язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню з підстав, викладених вище, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін.

Керуючись статтями 269, 270, 275, 281, 282, 283, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 03.12.2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, порядок і строки її оскарження визначені у статтях 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 25.02.2019

Головуючий суддя В.І. Сіверін

Суддя О.І. Терещенко

Суддя М.М. Слободін