СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" лютого 2019 р. Справа № 905/1381/18

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Шутенко І.А., суддя Мартюхіна Н.О., суддя Плахов О.В.

за участю секретаря судового засідання Голозубової О.І.

та за участю:

від відповідача - ОСОБА_1 (за довіреністю № 108/ДУ/2019; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 5013 від 28.03.2018),

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "ДТЕК "Добропіллявугілля" (вх. №905 Д/2) на рішення ухвалене Господарським судом Донецької області о 12 годині 06 хвилин 25.09.2018 повний текст складено 26.09.2018 суддею Лейба М.О. у приміщенні Господарського суду Донецької області у справі № 905/1381/18

за позовом ТОВ "Запорізький завод електричних машин" місцезнаходження : вул. Зейська, буд. 3, м. Запоріжжя, 69008

до ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Добропіллявугілля" місцезнаходження : вул. Красноармійська, буд. 1А, м. Добропілля, м. Білицьке, Донецька область 85043

про стягнення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить суд: стягнути з відповідача інфляційних нарахувань у розмірі 108484,00 грн; 3% річних у розмірі 21462,24 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані несвоєчасною оплатою відповідачем заборгованості за договором поставки № 490-ДУ від 17.09.2014 та рішення Господарського суду Донецької області від 08.02.2016 у справі № 905/3484/15, внаслідок чого позивачем додатково нараховані 3% річних та інфляційні втрати.

Рішенням Господарського суду Донецької області від 25.09.2018 позовні вимоги задоволені частково. Стягнуто з ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Добропіллявугілля" на користь ТОВ "Запорізький завод електричних машин" 3% річних в розмірі 21462,24 грн; інфляційні нарахування у розмірі 108240,23 грн; витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 16569,00 грн та судовий збір в розмірі 1945,53 грн.

В задоволенні решти вимог відмовлено.

Відповідач не погодився з ухваленим у справі рішенням та звернувся з апеляційною скаргою. У скарзі вважає, що оскаржуване рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. На думку апелянта, позовні вимоги суперечать правовій позицій Верховного Суду України, яка є обов'язковою. Посилається на постанову Верховного Суду України від 02.03.2016 у справі № 6-2491цс15 щодо особливостей застосування статті 625 ЦК України. У вказаній справі викладено висновок суду касаційної інстанції, який полягає в тому, що стаття 625 ЦК України поширюється на грошове зобов'язання, яке існувало між сторонами до ухвалення судового рішення, крім того рішення суду не є новоствореним зобов'язанням.

На думку відповідача, суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, а саме положення статті 625 ЦК України, яка не підлягає застосуванню до даних правовідносин.

Також вважає, що надані в якості доказі документи на підтвердження повноважень оплати послуг адвоката не відповідають вимогам щодо належності та допустимості доказів. Крім того, вимоги позивача в частині стягнення коштів за послуги адвоката суперечать судовій практиці Верховного Суду, який в додатковій постанові від 11.06.2018 у справі № 923/567/17 щодо розміру судових витрат за договором про надання правової допомоги зазначив, що вважає неспіврозмірним зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг 1000 грн за аналіз законодавства та відмовив у стягненні.

Відповідач просить суд апеляційної інстанції: скасувати рішення Господарського суду Донецької області від 25.09.2018 по справі № 905/1381/18 повністю та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Від позивача надійшов відзив (вх. 1518 від 23.11.2018) на апеляційну скаргу, в якому не погоджується з доводами та вимогами апелянта. Наводить заперечення на апеляційну скаргу та доводи, в обґрунтування своєї позиції у справі. Просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити оскаржуване рішення місцевого господарського суду без змін.

У зв'язку з відпусткою судді Мартюхіної Н.О. на підставі розпорядження керівника апарату Східного апеляційного господарського суду автоматизованою системою розподілу апеляційних скарг визначено склад колегії суддів для розгляду даної справи : головуючий суддя Шутенко І.А., суддя Геза Т.Д., суддя Плахов О.В. (витяг з протоколу 03.12.2019)

В судовому засіданні 03.12.2019 представник заявника апеляційної скарги підтримав її вимоги в повному обсязі та наполягав на її задоволенні.

В судовому засіданні 03.12.2019 представник позивача заперечував проти вимог апеляційної скарги, вважає її доводи необґрунтованими та просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В судовому засіданні 03.12.2019 оголошено про перерву в судовому засіданні до 11 години 30 хвилин 16.01.2019.

У зв'язку з відпусткою судді Гези Т.Д. на підставі розпорядження керівника апарату Східного апеляційного господарського суду від 15.01.2019 здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи. Відповідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено склад колегії для розгляду даної справи : головуючий суддя Шутенко І.А., суддя Мартюхіна Н.О., суддя Плахов О.В.

Через відпустку судді Шутенко І.А. з 16.01.2019 по 18.01.2019 та відсутністю підстав для повторного автоматизованого розподілу справи сторін повідомлено про те, що судове засідання з розгляду даної справи відбудеться 21.02.2019 о 12 годині 15 хвилин.

Згідно матеріалів справи сторони належним чином та своєчасно повідомлені про час та місце розгляду справи, що підтверджується : особистим підписом представника ТОВ "ДТЕК "Добропіллявугілля" 16.01.2019 на повідомленні про дату судового засідання з розгляду даної справи; повідомленням про вручення поштового відправлення ТОВ "Запорізький завод електричних машин" 24.01.2019.

Від заявника апеляційної скарги відповідача у справі надійшли пояснення (вх. 1954 від 21.02.2019) до апеляційної скарги, в яких він посилається на те, що місцевим господарським судом не враховано правову позицію Верховного Суду України від 02.03.2016 у справі № 6-2491цс15.

В судове засідання апеляційного господарського суду 21.02.2019 позивач уповноваженого представника не направив, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином та завчасно, що встановлено та про що зазначено вище.

В судове засідання апеляційного господарського суду 21.02.2019 прибув представник заявника апеляційної скарги, який пояснив, що вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності представника позивача.

Зважаючи на належне та завчасне повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, те, що явка представників сторін не визнана обов'язковою, позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, у розгляді справи оголошувалась перерва, представник позивача був присутнім в судовому засіданні 03.12.2019, під час якого висловив свою позицію у справі, суд вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності представника позивача.

Справа розглядається Східним апеляційним господарським судом у складі колегії: головуючий суддя Шутенко І.А., суддя Мартюхіна Н.О., суддя Плахов О.В., який визначений автоматизованою системою розподілу справ (скарг) між суддями 15.01.2019 (витяг в матеріалах справи).

В судовому засідання представник апелянта підтримала позицію, викладену в апеляційній скарзі та просить задовольнити скаргу повністю.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, повноту та об'єктивність встановлених судом обставин справи в межах вимог та доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника заявника апеляційної скарги, апеляційний господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги з урахуванням наступного.

17.09.2014 сторонами укладено договір поставки №490-ДУ, за умовами якого позивач зобов'язався в порядку та на умовах, визначених цим договором, поставити у власність відповідача продукцію та/або обладнання виробничо-технічного призначення, код ГК (далі- продукція), в асортименті, кількості, в строки, за ціною і з якісними характеристиками, узгодженими сторонами в цьому договорі і специфікаціях, які є невід'ємними частинами до даного договору, а відповідач - прийняти та оплатити продукцію.

У розділі 4 договору №490-ДУ від 17.09.2014 сторонами узгоджено, що постачання продукції здійснюється партіями в асортименті, кількості, за цінами, з якісними характеристиками та в строки, узгоджені сторонами у специфікаціях до договору. Умови постачання - DDP, згідно "Інкотермс-2010" з урахуванням умов, які містяться у договорі. Позивач зобов'язаний надати відповідачу наступні документи: рахунок, податкову накладну, видаткову накладну, відповідні товаросупровідні документи, сертифікат якості та/або паспорт, сертифікат відповідності, інструкцію з експлуатації, технічну документацію тощо. Документи (крім податкових накладних) позивач зобов'язаний надати відповідачу разом з продукцією, що постачається (п.4.1, 4.2., 4.3 договору).

Договір поставки №490-ДУ від 17.09.2014 підписаний сторонами у встановленому порядку та скріплений печатками підприємств.

Сторонами підписано специфікацію до договору №490-ДУ від 17.09.2014, в яких узгоджено найменування товару, його кількість, вартість та строки поставки.

За видатковою накладною №30 від 22.10.2014 позивачем поставлено відповідачу товар на загальну суму 493200грн.

В квітні 2015 відповідач частково розрахувався з позивачем на суму 200 000грн.

Враховуючи, що відповідач у повному обсязі не розрахувався із позивачем за отриману продукцію, останній звернувся із позовом про стягнення заборгованості у сумі 293 200 грн., пені у розмірі 24 660грн., інфляційних у розмірі 161 984,80 грн., 3% річних у сумі 9 819,73грн.

Рішенням Господарського суду Донецької області №905/3484//15 від 08.02.2016 позовні вимоги ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Запорізький завод електричних машин", м. Запоріжжя до ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Добропіллявугілля", м. Добропілля, Донецька область задоволено частково та стягнуто з відповідача на користь позивача основний борг в розмірі 293200,00грн., пеню в розмірі 22564,38грн., інфляційні втрати в розмірі 161984,80грн., 3% річних в розмірі 9819,73грн., судовий збір в сумі 7344,98грн.

Рішення Господарського суду Донецької області №905/3484/15 від 08.02.2016 мотивовано неналежним виконанням відповідачем умов договору поставки №490-ДУ від 17.09.2014 з оплати отриманого товару.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 19.05.2016 рішення Господарського суду Донецької області від 08.02.2016 у справі №905/3484/15 змінено частково в частині стягнення пені у розмірі 22564,38грн. В інший частині рішення Господарського суду Донецької області від 08.02.16 у справі №905/3484/15 залишено без змін.

Згідно постанови Донецького апеляційного господарського суду від 19.05.2016 у справі №905/3484/15 позов ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Запорізький завод електричних машин", м. Запоріжжя задоволено у повному обсязі; стягнуто з позивача на користь відповідача основний борг в розмірі 293200,00грн., пеню в розмірі 24660,00грн., інфляційні втрати в розмірі 161984,80грн., 3% річних в розмірі 9819,73грн., судовий збір в сумі 7344,98грн.

На виконання постанови Донецького апеляційного господарського суду від 19.05.2016 у справі №905/3484/15 Господарським судом Донецької області видано наказ №905/3484/15 від 23.05.16 про примусове виконання постанови.

Приватним виконавцем ОСОБА_3 відкрито виконавче провадження №56509702 з виконання наказу господарського суду Донецької області №905/3484/15 від 23.05.2016

В ході здійснення виконавчого провадження №56509702 з боржника на користь ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Запорізький завод електричних машин" стягнуто заборгованість у сумі 497009,51грн., що підтверджується платіжним дорученням №215 від 11.06.2018.

11.06.2018 приватним виконавцем ОСОБА_3 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №56509702 у звязку з виконанням рішення у повному обсязі.

Зважаючи на те, що відповідач ТОВ ДТЕК "Добропіллявугілля" не своєчасно виконало свої зобов'язання за договором ТОВ "Запорізький завод електричних машин" звернулось до суду з позовом у даній справі, в якому просить суд стягнути з ТОВ ДТЕК "Добропіллявугілля" втрати від інфляції в розмірі 108484,00 грн за період з 01.11.2015 по 31.05.2018 та 3% річних в розмірі 21462,24 грн за період 09.12.2015 по 10.06.2018.

Крім того, позивач просив суд покласти на відповідача, як на особу з вини якої виник спір, витрати на правову допомогу 16569,00 грн.

Рішенням місцевого господарського суду позовні вимоги задоволено частково. За висновком місцевого господарського суду позовні вимоги законні, обґрунтовані та підтверджуються матеріалами справи. Місцевий господарський суд відмовив у задоволенні вимог в частині нарахування 243,77 грн втрат від інфляції. На думку суду першої інстанції позивач припустився помилки при їх розрахунку. Витрати на правову допомогу, за висновком суду, є співмірними заявленим вимогам, підтверджені належними доказами, а отже обґрунтовані.

Апеляційний господарський суд вважає правомірними такі висновки місцевого господарського суду з урахуванням наступного.

Так, як встановлено місцевим господарським судом, підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами відповідач прострочив виконання взятих на себе зобов'язань за договором поставки № 490-ДУ, що також встановлено рішенням Господарського суду Донецької області та постановою Донецького апеляційного господарського суду у іншій судовій справі № 905/3484/15.

В межах справи № 905/3484/15 з відповідача ТОВ ДТЕК "Добропіллявугілля" присуджено до стягнення на користь позивача ТОВ "Запорізький завод електричних машин" : основний борг та

3% річних за період 01.01.2015 по 08.12.2015;

втрати від інфляції за період з 01.01.2015 по 30.09.2015.

Рішення суду відповідачем не виконано добровільно та лише в межах примусового виконання 11.06.2018 відповідач здійснив розрахунок з позивачем за взятими на себе зобов'язаннями за договором поставки № 490- ДУ.

Згідно з ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутність таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (ч.1 ст.598 Цивільного кодексу України).

Також підстави припинення зобов'язання визначені статтями 599, 600, 601, 604-609 Цивільного кодексу України.

За відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст.599 Цивільного кодексу України).

Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання.

Саме по собі ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора, виконання якого не здійснене, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України.

Крім того, за змістом ст.625 Цивільного кодексу України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від ухвалення рішення суду про присудження суми боргу, відкриття виконавчого провадження чи його зупинення.

Індекс інфляції та 3% річних від простроченої суми підлягають сплаті до моменту припинення грошового зобов'язання, яке крім іншого припиняється належним виконанням.

Як обґрунтовано встановлено судом першої інстанції та не спростовано відповідачем зобов'язання з оплати основного боргу за договором поставки ТОВ ДТЕК "Добропіллявугілля" ТОВ "Запорізький завод електричних машин" не виконало своєчасно. Остаточний розрахунок здійснено відповідачем лише 11.06.2018.

В межах справи № 905/3484/15 заявлені до стягнення періоди за несвоєчасне виконання зобов'язання зі сплати основного боргу 293200 грн за договором поставки:

3% річних за період 01.01.2015 по 08.12.2015;

втрати від інфляції за період з 01.01.2015 по 30.09.2015.

В даній справі № 905/1381/18 позивачем заявлено періоди за несвоєчасне виконання зобов'язання зі сплати основного боргу 293200 грн за договором поставки :

3 % річних за період з 09.12.2015 по 10.06.2018 (дата оплати основного боргу відповідачем);

втрати від інфляції за період з 01.11.2015 по 31.05.2018.

З наведеного вбачається, що періоди нарахування інфляційних та 3% річних заявлені у даній справі інші ніж у справі № 905/3484. Нарахування здійснено до моменту остаточного розрахунку відповідача щодо сплати основного боргу. Інфляційні та річні заявлені позивачем у даній справі нараховані на суму основного боргу за договором поставки. Розмір інфляційних та річних присуджений судом до стягнення з відповідача у даній справі є арифметично вірним.

З урахуванням того, що відповідач сплатив основний борг за договором поставки 11.06.2018, датою припинення зобов'язання на підставі наведених вище положень закону є саме 11.06.2018. Отже до цієї дати 11.06.2018 ТОВ "Запорізький завод електричних машин" має право нараховувати втрати від інфляції та річні за неналежне виконання зобов'язання зі сплати основного боргу за договором поставки № 490 ДУ.

Судова відхиляє як необґрунтовані твердження апелянта про те, що висновки місцевого господарського суду у даній справі про наявність підстав для задоволення позовних вимог суперечать правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у справі № 6-2491цс15 у постанові від 02.03.2016, зважаючи на наступне.

Постанова Верховного Суду України від 02.03.2016 у справі № 6-2491цс15, на яку посилається відповідач, ухвалена з інших правовідносин, які не є подібними правовідносинам у даній справі.

Під судовим рішенням в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

У справі № 6-2491цс15 визнано недійсним договір купівлі-продажу та застосовано двосторонню реституцію, відповідно до якої стягнув з відповідачів на користь позивача отримані від продажу будинку грошові кошти. Отже, зобов'язання виникло на підставі рішення суду та з інших підстав. Крім того, суд у вказаній справі дійшов висновку про те, що у разі стягнення безпідставно набутих чи одержаних коштів нараховуються відсотки відповідно до статті 536 ЦК України й унеможливлюється стягнення 3% річних від простроченої суми відповідно до частини другої статті 625 ЦК України. Тобто, вказана правова позиція не стосується зобов'язальних правовідносин, які мають місце у даній справі № 905/1381/18. Як встановлено та зазначено вище, у даній справі позивачем нараховані відсотки та інфляційні за неналежне виконання відповідачем зобов'язань за договором поставки.

Східний апеляційний господарський суд зауважує на тому, що ухвалення рішення про стягнення з відповідача основного боргу не припиняє зобов'язання щодо оплати такого боргу. Зобов'язання з оплати послуг за договором припинилось його виконанням, а саме 11.06.2018, що не спростовано відповідачем. Відповідач не надав доказів того, що зобов'язання припинились виконанням, здійсненим раніше.

Крім того, у постанові Верховного Суду України від 26.04.2017 у справі №918/329/16, прийнятій у зв'язку з неоднаковим застосування судами ст.625 Цивільного кодексу України, викладено правову позицію щодо правової природи нарахувань, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України та обчислення перебігу строку позовної давності в спорах про стягнення 3% річних та інфляційних витрат, зазначено, що правовий аналіз положень ст.ст.526, 599, 611, 625 Цивільного кодексу України дає підстави вважати, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст.625 цього Кодексу, за час прострочення.

Вказане також узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 23.01.2018р. у справі №906/1283/16.

Наведені висновки Верховного Суду України та Верховного Суду підставно застосовані місцевим господарським судом при ухваленні оскаржуваного рішення у даній справі.

Перевіривши доводи апелянта щодо покладення на відповідача витрат та правову допомогу; необґрунтованість; неспівмірність таких витрат та не підтвердженість їх понесення належними доказами, апеляційний господарський суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1, п.1 ч.3 ст.123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

В силу ч.1 ст.126 ГПК України, витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до ст.30 Закону України Про адвокатуру і адвокатську діяльність гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно положень ст.126 ГПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

В підтвердження витрат на правничу допомогу адвоката в сумі 16569,00грн., позивачем надано: копію договору про надання правової допомоги від 16.07.2018, копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю №537 від 20.12.2005, копію акта здачі-приймання послуг від 10.08.2018, копії видаткових касових ордерів №51 від 17.08.2018 на суму 10000,00грн. та №52 від 20.08.2018 на суму 6569,00грн., копії квитанцій до прибуткового касового ордеру №04 від 17.08.2018, №05 від 20.08.2018.

Апелянт вказує на те, що у видатковому касовому ордері від 17.08.2018 на суму 10000 грн та видатковому касовому ордері від 20.08.2018 на суму 6569 грн зазначено, що директор позивача ОСОБА_4 отримав ці кошти в касі під звіт на господарчі потреби (оплату послуг адвоката).

Апелянт посилається на пункт 19 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні затв. Постановою НБУ № 148 від 29.12.2017, який передбачає, що готівка під звіт видається в касі на всі інші виробничі потреби - на строк не більше двох робочих днів, включаючи день отримання готівки під звіт. Тобто готівка під звіт не може видаватись на господарські потерби для оплати послуг наданих на підставі укладеного договору. Апелянт вважає, що оплата послуг за договором не є господарською потребою позивача. Розрахунки з підзвітними особами відносяться до розрахунків підприємства з поточної дебіторської заборгованості. Для таких розрахунків у бухгалтерському обліку використовується субрахунок 372 "Розрахунки з підзвітними особами". На думку апелянта саме субрахунок 3721 вказаний у видаткових касових ордерах, наданих позивачем, на підтвердження витрат за послуги адвоката. Наведене, як вважає апелянт порушує цільове призначення коштів.

Також апелянт вказує, що надані в якості доказі отримання адвокатом грошей свідчать про те, що адвокат ОСОБА_5 отримала ці суми готівкою від ТОВ "Запорізький завод електричних машин" в особі директора ОСОБА_4 На думку апелянта квитанції до прибуткових касових ордерів не є належними та допустимими доказами отримання плати за послуги адвоката у зв'язку з тим, що така форма розрахунку суперечить ст. 198 ГК України в частині того, що розрахунок готівкою повинен здійснюватись через банк.

Апелянт вважає, що договір № 16/07-18 про надання правової допомоги адвоката від 16.07.2018 не відповідає вимогам статті 1 Закону "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", статті 1087 ЦК України, ч. 1 статті 198 ГП України, тому не може бути допустимим доказом.

Останнім доводом апелянта щодо відсутності підстав для визнання обґрунтованими та покладення та відповідача витрат на послуги адвоката є те, що зазначені витрати є не співмірними заявленим вимогам.

Східний апеляційний господарський суд щодо наведених доводів зазначає наступне.

Статті 27 Закону України "про адвокатуру та адвокатську діяльність" міститься одну вимогу для форми та змісту договору про надання правової допомоги - це укладення його в письмовій формі та застосування загальних вимог договірного права.

Стаття 1087 ЦК України передбачає, що розрахунки за участю фізичних осіб, не пов'язані із здійсненням ними підприємницької діяльності, можуть провадиться у готівковій або безготівковій формі за допомогою розрахункових документів у електронному або паперовому вигляді.

Розрахунки між юридичними особами, а також розрахунки за участю фізичних осіб, пов'язані із здійсненням ними підприємницької діяльності, провадяться у безготівковій формі. Розрахунки між цими особами можуть проводитись також готівкою, якщо інше не встановлено законом.

Граничні суми розрахунків готівкою для фізичних та юридичних осіб, а також для фізичних осіб - підприємців відповідно до цієї статті встановлюються Національним банком України.

На виконання цих вимог постановою Правління НБУ від 29.12.2017 № 148 затверджено Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні.

Відповідно до цього Положення готівкові розрахунки - платежі готівкою суб'єктів господарювання і фізичних осіб за реалізовану продукцію (товари, виконані роботи, надані послуги) , а також за операціями, які безпосередньо не пов'язані з реалізацією продукції (товарів, робіт, послуг) та іншого майна.

Пункти 4,5,6 Положення передбачають, що суб'єкти господарювання, які відкрили поточні рахунки в банках і зберігають на цих рахунках свої кошти, здійснюють розрахунки за своїми грошовими зобов'язаннями, що виникають у господарських відносинах, у безготівковій формі, а також у готівковій формі з дотриманням обмежень та в порядку, установленому законодавством України.

Суб'єкти господарювання здійснюють розрахунки готівкою між собою і з фізичними особами через касу як коштами, одержаними як готівкова виручка, так і коштами, одержаними із банків. Зазначені розрахунки проводяться також шляхом переказу готівки для сплати відповідних платежів. Суб'єкти господарювання мають право здійснювати розрахунки готівкою протягом одного дня за одним або кількома платіжними документами:

1) між собою - у розмірі 10 000 грн включно;

2) з фізичними особами - у розмірі до 50 000 грн включно.

Отже, з коштів, одержаних у банку для здійснення господарських потреб - проведення розрахунків з адвокатом за надані послуги з професійної правничої допомоги генеральному директору ОСОБА_4 видано під звіт готівкові кошти для здійснення розрахунків з адвокатом.

Пункт 19 Положення передбачає, що готівка видається під звіт на всі інші виробничі господарські потреби на строк не більше двох робочих днів, включно з днем отримання.

Згідно звітів про використані кошти, виданих на відрядження або під звіт від 17.08.2018 та від 20.08.2018 директором надані звіти в підтвердження здійснення оплати послуг адвоката.

Отже, ТОВ "ЗЗЕМ" дотримано умови порядку ведення касових операцій в національній валюті.

Позивачем надано детальний розрахунок наданих адвокатом послуг, відповідно до якого адвокатом здійснювалась підготовка позовної заяви; здійснення розрахунку заявлених до стягнення сум інфляційних та річних; їх направлення до суду; надання відповіді на відзив та участь в судових засіданнях.

З матеріалів справи вбачається, що адвокатом дійсно надавались зазначені послуги та проводилась відповідна робота. Також судом враховується строк надання адвокатом послуг : позов заявлено у липні 2018 року, рішення у справі ухвалено у вересні 2018 року.

Судова колегія Східного апеляційного господарського суду погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що обсяг робіт виконаний адвокатом є співмірним заявленим вимогам.

Інших доводів апелянтом щодо невідповідності оскаржуваного рішення місцевого господарського суду вимогам закону апелянтом не наведено.

Зважаючи на вищевикладене, апеляційний господарський суд дійшов висновку про те, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду законне, обґрунтоване, постановлене при належному, повному та об'єктивному дослідженні обставин справи та вірному застосуванні норм матеріального і процесуального права; доводи апеляційної скарги не знайшли підтвердження в матеріалах справи, тому її вимоги залишаються без задоволення, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду - без змін.

Враховуючи те, що суд дійшов висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги витрати апелянта у вигляді сплаченого судового збору за звернення з апеляційною скаргою покладаються на апелянта відповідно до положень статті 129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 129, 270, 273, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. ст. 276, 281, 282 ГПК України, Східний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "ДТЕК "Добропіллявугілля" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Донецької області від 25.09.2018 у справі № 905/1381/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок та строки оскарження постанови апеляційного господарського суду встановлені статтями 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 26.02.2019

Головуючий суддя І.А. Шутенко

Суддя Н.О. Мартюхіна

Суддя О.В. Плахов