Господарський суд Рівненської області
______________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"21" лютого 2019 р. Справа № 918/105/19

Господарський суд Рівненської області у складі судді Церковної Н.Ф., розглянувши матеріали заяви фізичної особи-підприємця Дужака Максима Володимировича про забезпечення позову від 13.02.2019 року у справі за позовом фізичної особи-підприємця Дужака Максима Володимировича до Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "ЗЕВС ЛТД"

про стягнення заборгованості в сумі 391 721 грн. 70 коп.

без виклику представників сторін,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2019 року фізична особа-підприємець Дужак Максим Володимирович (далі - ФОП Дужак М.В., позивач) звернувся до Господарського суду Рівненської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "ЗЕВС ЛТД" (далі - ТзОВ "Компанія "ЗЕВС ЛТД", відповідач) про стягнення заборгованості за Договором про надання юридичних послуг в сумі 391 721 грн. 70 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов, укладеного між ФОП Дужаком М.В. та ТзОВ "Компанія "ЗЕВС ЛТД", Договору про надання юридичних послуг від 7 грудня 2017 року № 071/17-1 в частині оплати наданих послуг, у зв'язку із чим позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за надані послуги в сумі 391 721 грн. 70 коп. Крім того, позивачем нараховано інфляційні втрати в розмірі 18 702 грн. 52 коп., 3% річних в розмірі 5 671 грн. 23 коп. та пеня в розмірі 67 347 грн. 95 коп., які останній також просить суд стягнути з відповідача.

Ухвалою суду від 21 лютого 2019 року позовну заяву ФОП Дужака М.В. від 13.02.2019 року залишено без руху на підставі ч. 10 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Одночасно із позовною заявою надійшла заява від 13.02.2019 року про забезпечення позову, в якій ФОП Дужак М.В. просить, посилаючись на ст. 136-140 ГПК України:

1. Накласти арешт в межах суми позову, що складає 391 721 грн. 70 коп. на нерухоме майно відповідача, що належить йому на праві приватної власності, а саме:

- Реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна - 16502279;

- Тип майна - адміністративний корпус;

- Адреса нерухомого майна - Рівненська область, м. Дубно, вул. Савура Клима, будинок 6;

- Дата прийняття рішення про державну реєстрацію - 26.10.2006 р.;

- Власник - Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія "ЗЕВС ЛТД";

- Форма власності - приватна;

- Частка власності - 1/1;

- Підстава виникнення права власності - свідоцтво про право власності, САВ 411005, 25.10.2006 р., Виконком Дубенської міської ради;

- Номер запису про право власності - 1998946;

- Дата реєстрації - 02.08.2013 р.;

- Відомості з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна - відомості відсутні;

- Відомості з Державного реєстру іпотек - відомості відсутні.

2. Накласти арешт на грошові кошти, що належать Товариству з обмеженою відповідальністю "Компанія "ЗЕВС ЛТД" та зберігаються на наступних рахунках

- п/р № 0 в АБ "Укргазбанк", МФО 320478;

- п/р № 6738 в Волинське ГРУ ПАТ "Комерційний Банк "ПриватБанк", МФО 303440.

3. Заборонити вчиняти дії, пов'язані з витрачанням, зняттям грошових коштів з наступних рахунків: п/р № 0 в АБ "Укргазбанк", МФО 320478, п/р № 6738 в Волинське ГРУ ПАТ "Комерційний Банк "ПриватБанк", МФО 303440, за виключенням арешту на заробітну плату, податки та інші обов'язкові платежі.

В обґрунтування поданої заяви ФОП Дужак М.В. зазначає, що підставою позовних вимог є стягнення заборгованості за Договором про надання юридичних послуг від 7 грудня 2017 року № 071/17-1, укладеним між ФОП Дужаком М.В. та ТзОВ "Компанія "ЗЕВС ЛТД". Як зазначає позивач, відповідач є учасником великої кількості судових проваджень, зокрема у процесуальному статусі відповідача (боржника). Також позивач зазначає, що стійка тенденція в протиправній поведінці відповідача починаючи з повного нехтування договірними зобов'язаннями перед позивачем, свідчить про наявність реальної небезпеки того, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи унеможливити виконання рішення. Крім того позивач зазначає, що у відповідача є фінансові труднощі та невиконані фінансові зобов'язання, у зв'язку із чим невжиття заходів забезпечення позову, виконання рішення у даній справі у разі задоволення позову може бути ускладнено або стане неможливим.

Згідно з ч. 1 ст. 140 ГПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Розглянувши подану позивачем заяву про забезпечення позову, суд встановив наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

За змістом ч. 1 ст. 137 ГПК України позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

3) встановленням обов'язку вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов'язання;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку;

6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту;

7) передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору;

8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об'єкти інтелектуальної власності;

9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Забезпечення позову є однією з найважливіших гарантій захисту прав, свобод та інтересів юридичних осіб, певним заходом для створення можливості реального виконання рішення суду, у разі задоволення позовних вимог; прийняття передбачених законом заходів щодо забезпечення позову є правом суду, який розглядає спір. Заходи про забезпечення позову застосовується судом, виходячи з обставин справи, змісту заявлених позовних вимог.

Згідно п. 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 16 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову. У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Відповідно до п. 3 вказаної постанови умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії. Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб'єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" від 22.12.2006 року № 9, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Обґрунтовуючи необхідність вжиття заходів забезпечення позову у даній справі заявник вказує на те, що відповідач є учасником великої кількості судових проваджень, зокрема у процесуальному статусі відповідача (боржника), та на те, що у ТзОВ "Компанія "ЗЕВС ЛТД" є фінансові труднощі та невиконані фінансові зобов'язання.

Так, згідно зі ст. ст. 73, 74, 77, 79 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Здійснивши оцінку обґрунтованості доводів заявника, суд дійшов висновку, що подана позивачем заява про забезпечення позову не містить обґрунтованих мотивів та посилань на докази, на підставі яких, суд міг би дійти висновку щодо доцільності та необхідності термінового забезпечення позову.

За таких обставин та з огляду на те, що заявником не доведено, що невжиття, визначених ним заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні поданої заяви про забезпечення позову.

Відхиляючи заяву позивача про вжиття заходів до забезпечення позову суд також зауважує, що відповідно до п. 4 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 16 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" клопотання про забезпечення позову, яке раніше було відхилено повністю або частково, може бути подано вдруге, якщо змінились певні обставини. Тобто на заяви про забезпечення позову, в задоволенні яких було відмовлено, не поширюється заборона повторно звертатись до господарського суду.

Керуючись ст. ст. 136-140, 234, 235 ГПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви фізичної особи-підприємця Дужака Максима Володимировича про забезпечення позову від 13.02.2019 року - відмовити.

Ухвала згідно частини 2 статті 235 ГПК України підписана та набрала законної сили 21 лютого 2019 року та відповідно до підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України може бути оскаржена в апеляційному порядку до Північно-західного апеляційного господарського суду через Господарський суд Рівненської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня набрання нею законної сили.

Суддя Церковна Н.Ф.