ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" лютого 2019 р. Справа№ 920/635/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зубець Л.П.

суддів: Калатай Н.Ф.

Мартюк А.І.

без повідомлення (виклику) учасників справи

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту" в особі, відокремленого підрозділу - Сумської філії Приватного акціонерного товариства "Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту"

на рішення Господарського суду Сумської області

від 23.10.2018 (повний текст складено 29.10.2018)

у справі №920/635/18 (суддя Коваленко О.В.)

за позовом Комунального підприємства

"Міськводоканал" Сумської міської ради

до Приватного акціонерного товариства "Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту" в особі, відокремленого підрозділу - Сумської філії Приватного акціонерного товариства "Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту"

про стягнення боргу в сумі 51 448, 32 грн. за безоблікове використання води, 6 392, 96 грн. пені, 561, 09 грн. 3% річних, 252, 25 грн. інфляційних втрат по договору №155 від 18.05.2018

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство "Міськводоканал" Сумської міської ради (далі - позивач) звернулось до Господарського суду Сумської області з позовом до Приватного акціонерного товариства "Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту" в особі, відокремленого підрозділу - Сумської філії Приватного акціонерного товариства "Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту" (далі - відповідач) про стягнення 58 654, 62 грн., з яких: 51 448, 32 грн. заборгованості за безоблікове використання води, 6 392, 96 грн. пені; 561, 09 грн. 3% річних; 252, 25 грн. інфляційних збитків.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов укладеного між сторонами договору №155 від 18.05.2018.

Відповідач проти позову заперечував, зазначаючи про те, що позивачем не подано доказів на підтвердження факту безоблікового водокористування з боку відповідача, не доведено також факту умисного порушення цілісності деталей пломбування, а застосування позивачем для розрахунку безоблікового водокористування "Таблиці для гідравлічного розрахунку стальних, чавунних, азбестоцементних, пластмасових водопровідних труб Ф.А. Шевелева" не передбачено умовами укладеного між сторонами Договору, у зв'язку з чим просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Рішенням Господарського суду Сумської області від 23.10.2018 у справі №920/635/18 позов задоволено частково.

Присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 51 448, 32 грн. заборгованості за безоблікове використання води, 5 969, 41 грн. пені, 524, 35 грн. 3% річних, 48, 57 грн. інфляційних збитків та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 742, 09 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Сумської області від 23.10.2018 у справі №920/635/18 повністю та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Розгляд справи проводити з повідомленням учасників судового процесу.

Підставою для скасування рішення суду скаржник зазначає, що оскаржуване рішення прийняте з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції задовольняючи позов змінив підставу позову, чим порушив ст. 14 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.11.2018 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту" в особі, відокремленого підрозділу - Сумської філії Приватного акціонерного товариства "Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту" на рішення Господарського суду Сумської області від 23.10.2018 у справі №920/635/18 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя - Зубець Л.П., судді: Калатай Н.Ф., Мартюк А.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.11.2018 поновлено пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення суду та відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту" в особі, відокремленого підрозділу - Сумської філії Приватного акціонерного товариства "Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту". Керуючись Господарським процесуальним кодексом України розгляд апеляційної скарги вирішено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

21.12.2018 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого останній просить скаргу залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Сумської області 23.10.2018 у справі №920/635/18 без змін.

Відповідно до ч. 3 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Частиною 10 статті 270 Господарського процесуального кодексу України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 8 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до п. п. 4, 5 ч. 3 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує категорію та складність справи, обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо.

Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, дослідивши надані до матеріалів справи докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду встановила наступне.

У відповідності до Положення про Сумську філію приватного акціонерного товариства "Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту", затвердженого Наказом Міністерства інфраструктури України №96 від 29.04.2011, Філія є відокремленим підрозділом Товариства, не має статусу юридичної особи (п. 5.1 розділу 5 Положення), має право представляти інтереси Товариства у відносинах з юридичними особами (п.п. 5.5.4 п. 5.5 розділу 5 Положення), має право від імені та по довіреності Товариства підписувати претензії та позови, представляти інтереси Товариства в усіх судах загальної юрисдикції, третейських та інших судах (п.п. 5.5.4 п. 5.5 розділу 5 Положення).

Як вірно встановлено судом першої інстанції та перевірено колегією суддів, 18.05.2018 між Комунальним підприємством "Міськводоканал" Сумської міської ради та Сумською філією приватного акціонерного товариства "Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту" було укладено договір №155 про надання послуг з централізованого постачання холодної води і водовідведення (далі за текстом - "Договір").

Відповідно до даного Договору позивач взяв на себе зобов'язання своєчасно надавати відповідачу відповідної якості послуги з централізованого постачання холодної води і водовідведення, а відповідач зобов'язувався своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, передбачених договором.

Згідно з п. 1.3 Договору об'єктами надання послуг визначено підприємство промислового залізничного транспорту та локомотивне депо по провулок 3-й Заводський, 8.

Відповідно до п. 2.5 Договору плата за надані послуги з централізованого постачання холодної води і водовідведення за наявності засобів обліку води справляється за їх показаннями згідно з Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної води та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2015 (далі за текстом - "Правила № 630").

Облік відпущеної питної води та прийнятих стоків здійснюється Виконавцем і Споживачем засобами вимірювальної техніки, які занесені до Державного реєстру або пройшли державну метрологічну атестацію згідно з п. 5.1 Правил користування системи централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказом Мінжитлокомунгоспу від 27.06.2008 № 190 (далі за текстом - "Правила №190").

Зі змісту позовної заяви вбачається, що обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач посилається на те, що 27.02.2018 представниками КП "Міськводоканал" СМР у присутності представника СФ ПрАТ "Київ-Дніпровське МППЗТ" проведено обстеження системи водопостачання та водовідведення та складено акт №960 від 27.02.2018, згідно якого за результатами планової періодичної повірки засобу обліку холодної води за адресою: 3-й Заводський провулок, 8, в приміщенні гаражу ПрАТ "Київ-Дніпровське МППЗТ" в присутності головного інженера Кирпа В.І. виявлено факт порушення цілісності опломбування обвідної лінії, зірвана пломба 17158290 на трубі діаметром 50 мм (пластик), підключеної до централізованих систем водопостачання КП "Міськводоканал" СМР. На водомірному вузлі встановлений засіб обліку ХІв SENSUS M-N Qn-6 № 2373890 з показниками 06623 м3; з пломбою 16823632.

Надалі за наслідками проведеного обстеження позивачем було проведено нарахування відповідно до п. 3.3 Правил №190 за пропускною спроможністю труби вводу діаметром 50 мм (пластик) при швидкості руху води в ній 2,0 м/сек та дією її повним перерізом протягом 24 годин за добу та здійснено розрахунок витрат води із застосуванням "Таблиці для гідравлічного розрахунку стальних, чавунних, асбестоцементних, пластмасових водопровідних труб Ф.А. Шевелева". Оскільки, термін початку безоблікового водокористування встановити було неможливо, розрахунковий період становить один місяць. Таким чином, сума нарахування за безоблікове використання води становить 51 448, 32 грн.

В матеріалах справи наявний лист від 16.03.2018 за вих. № 24/1685, в якому позивач повідомляє відповідача про виявлення факту порушення цілісності опломбування на обвідній лінії, та додано рахунок №960 від 01.03.2018 про сплату заборгованості на суму 94 187, 52 грн. з урахуванням ПДВ та копію акту обстеження №960 від 27.02.2018, які отримано відповідачем 19.03.2018, що підтверджується відбитком штемпелю.

У подальшому позивачем за вих. № 24/1685 від 16.03.2018 направлено відповідачу новий рахунок № 155 від 01.03.2018 про сплату заборгованості на суму 51 448, 32 грн., який отримано відповідачем 22.03.2018. Водночас відповідача було проінформовано, що у зв'язку з відсутністю централізованого водовідведення у останнього, розрахунок оплати безоблікового використання води зменшено з 94 187, 52 грн. до 51 448, 32 грн.

18.07.2018 позивачем було надіслано відповідачу вимогу, відповідно до якої останній, керуючись ч. 2 ст. 530 ЦК України, вимагав у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги сплатити заборгованість в сумі 51 448, 32 грн., відповідно до рахунку №155 від 01.03.2018, який додається до вимоги.

З матеріалів справи вбачається, що дана вимога залишена відповідачем без задоволення, водночас, листом №763 від 24.07.2018 відповідач повідомив позивача, що не визнає факту безоблікового водокористування згідно вказаної вимоги і зазначив, що актом №960 безоблікове користування водою визначено помилково і факт безоблікового водокористування є недоведеним.

У зв'язку з цим позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 51 448, 32 грн. заборгованості за безоблікове водокористування.

Господарський суд Сумської області своїм рішенням позовні вимоги задовольнив частково, присудив до стягнення з відповідача на користь позивача 51 448, 32 грн. заборгованості за безоблікове використання води, 5 969, 41 грн. пені, 524, 35 грн. - 3% річних, 48, 57 грн. інфляційних збитків.

Розглянувши апеляційну скаргу, колегія суддів дійшла висновку, що вона не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до п. 1 ч.2 ст. 11 Цивільного кодексу України однією із підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договір, який в силу вимог ч. 1 ст. 629 ЦК України є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з положеннями статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Пунктом 2.9 Договору сторони передбачили, що у разі безоблікового водокористування Виконавець виконує розрахунок витрат води за пропускною спроможністю труби вводу при швидкості руху води в ній 2,0 м/сек та дією її повним перерізом протягом 24 години на добу. Водокористування вважається безобліковим, якщо Споживач самовільно приєднався до систем централізованого комунального водопостачання та водовідведення або самовільно користується ними. Розрахунковий період при безобліковому водокористуванні встановлюється з дня початку такого користування. Якщо термін початку безоблікового водокористування виявити неможливо, розрахунковий період становить один місяць (п.п. 3.2, 3.3, 3.4 Правил 190).

Відповідно до п. 2.10 Договору у разі самовільних дій щодо демонтажу засобів обліку води, здійснення будь-якої заміни їх частин або зміни положення на водомірному вузлі, де їх встановлено, зняття пломб, накладених органами Держспоживстандарту або Виконавцем, Споживач сплачує витрату води згідно з п.п. 3.3, 3.4 Правил № 190, що передбачено п.5.18 Правил 190.

Згідно п. 3.1 Договору розрахунковим періодом є календарний місяць. Між Сторонами застосовується щомісячна система оплати послуг з централізованого постачання холодної води і водовідведення, платежі вносяться Споживачем не пізніше 20-го числа місяця, що настає за розрахунковим.

Відповідно до п.п. 4.2.1 і 4.2.6 п. 4.2 Договору Споживач зобов'язаний: оплачувати послуги в установлений Договором строк; забезпечувати цілісність засобів обліку води та не втручатися в їх роботу.

Зі змісту п.п. 4.3.4 п. 4.3 Договору вбачається, що Виконавець має право доступу до приміщення Споживача для проведення технічного та профілактичного огляду і перевірки показань засобів обліку води відповідно до законодавства, про що складається акт.

Згідно п.п. 5.1.3 п. 5.1 Договору Споживач несе відповідальність за втручання в роботу засобів обліку води, цілісність та збереження засобів обліку, пломб та деталей пломбування, встановлених Виконавцем в місцях з'єднання засобів обліку, запірної арматури, манометра та іншого обладнання вузла обліку.

Відповідно до п. 3.2 Правил 190 водокористування вважається безобліковим, якщо споживач самовільно приєднався до систем централізованого комунального водопостачання та водовідведення або самовільно користується ними.

Згідно п. 3.3 Правил 190 у разі безоблікового водокористування Виробник виконує розрахунок витрат води за пропускною спроможністю труби вводу при швидкості руху води в ній 2,0 м/сек та дією її повним перерізом протягом 24 годин за добу.

Згідно п. 3.4 Правил 190 розрахунковий період при безобліковому водокористуванні встановлюється з дня початку такого користування. Якщо термін початку безоблікового водокористування виявити неможливо, розрахунковий період становить один місяць.

Згідно п. 5.18 Правил 190 Споживач відповідає за цілісність та збереження засобів обліку, пломб і деталей пломбування, встановлених представниками територіальних органів Держспоживстандарту та виробником в місцях з'єднань засобів обліку, запірної арматури, манометра та іншого обладнання вузла обліку незалежно від місця його розташування.

Знімати засоби обліку, здійснювати будь-які заміни їх частин або зміни положення на водомірному вузлі, де їх встановлено, знімати пломби, накладені органами Держспоживстандарту або Виробником, має право лише Виробник або Споживач за дозволом Виробника.

У разі самовільних дій Споживач сплачує витрату води згідно з пунктами 3.3, 3.4 цих Правил.

Твердження скаржника щодо неправомірності посилань суду першої інстанції на Наказ від 30.12.2016 №258, як на доказ повноважень головного інженера Кирпи В.І. підписувати будь-які акти та визнавати зобов'язання відповідача, колегією суддів відхиляються як необґрунтовані та безпідставні з огляду на те, що зі змісту вищевказаного Наказу вбачається, що відповідальним за водопостачання і водовідведення, цілісність пломб та справну роботу водомірних вузлів Сумської філії ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» призначено саме - головного інженера Кирпу В.І.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів дійшла висновку, що Акт №960 від 27.02.2018 складений в присутності головного інженера Кирпи В.І., на якого Наказом №258 від 30.12.2016 "Про призначення відповідального за водопостачання та водовідведення" покладено відповідні обов'язки, а отже він є підписаним уповноваженими представниками сторін без зауважень.

Судом першої інстанції було вірно не прийнято до уваги заперечення відповідача з приводу невірної методики нарахування витрат води, оскільки перевіривши вказаний розрахунок витрат води, колегія суддів дійшла висновку, що він виконаний у відповідності до п. п. 2.9 та 2.10 Договору, а також у відповідності до п. 3.3 та 3.4 Правил №190, а саме: за пропускною спроможністю труби вводу при швидкості руху води в ній 2,0 м/сек та дією її повним перерізом протягом 24 години за добу. При цьому розрахунок витрат води зроблений на підставі таблиць Ф.А.Шевелєва. Згідно цього розрахунку вартість склала: 1714,94 грн. за добу та 51 448 грн. 32 коп. за 30 діб.

Колегія суддів зазначає, що позивачем до матеріалів справи додано приклад розрахунку витрат води, розрахованих по математичній формулі та встановлено, що вони значно перевищують витрати води, розраховані по таблицям Ф.А Шевелєва у зв'язку з тим, що при розрахунках по таблицям Ф.А. Шевелєва додатково враховуються матеріал та жорсткість труб. Під час розрахунків за математичною формулою береться до уваги лише діаметр труби вводу. Сума основного боргу за безоблікове водокористування за 30 діб складає: з урахуванням таблиць Ф.А. Шевелєва - 51 448, 32 грн., по математичній формулі - 77 889, 08 грн., а отже сума основного боргу 51 448, 32 грн., заявлена в позовній заяві, не перевищує суму 77 889, 08 грн., розраховану по математичній формулі та є обґрунтованою.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що оплата за безоблікове водокористування передбачена умовами Договору та нормами Правил 190, а розмір суми боргу 51 448, 32 грн. є обґрунтованим.

Позивачем визначено термін сплати суми основного боргу в розмірі 51 448, 32 грн. - до 20.03.2018, керуючись тим, що оплата повинна була бути здійснена не пізніше 20-го числа місяця, що настає за розрахунковим, як це передбачено п. 3.1. Договору, в якому сторони домовились про застосування щомісячної системи оплати послуг з централізованого постачання холодної води і водовідведення.

Водночас, згідно п. 2.2. Договору розмір щомісячної плати за надані послуги з централізованого постачання холодної води і водовідведення у випадках, передбачених чинним законодавством, визначається згідно з нормативами (нормами) споживання та на момент укладення цього договору становить:

1) з централізованого постачання холодної води - 7,656 грн. в.т.ч. ПДВ за куб.метр;

2) з централізованого водовідведення - 6,360 грн. в.т.ч. ПДВ за куб.метр;

3) з централізованого постачання холодної води об'єктів, розташованих у багатоквартирних житлових будинках - 7,884 грн. в т.ч. ПДВ за куб.метр;

4) з централізованого водовідведення від об'єктів, розташованих у багатоквартирних житлових будинках - 6,552 грн. в т.ч. ПДВ за куб.метр.

Таким чином, судом першої інстанції вірно встановлено, що плата за безоблікове водокористування не входить до переліку послуг з централізованого постачання холодної води і водовідведення, передбачених п. 2.2. Договору, а отже до вимог позивача в цій частині не можуть застосовуватись положення п. 3.1. Договору щодо сплати суми боргу за безоблікове водокористування не пізніше 20-го числа місяця, що настає за розрахунковим, як це визначено позивачем у розрахунку, доданому до позовної заяви, - до 20.03.2018.

Частина перша статті 612 Цивільного кодексу України визначає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов'язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов'язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов'язання. Строк (термін) виконання зобов'язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

З матеріалів справи вбачається, та сторонами в своїх письмових поясненнях не заперечувалось, що рахунок №155 від 01.03.2018 про сплату заборгованості на суму 51 448, 32 грн. разом з супровідним листом за вих. №24/1685 від 16.03.2018 відповідачем отримано 22.03.2018, про що також свідчить відмітка на супровідному листі.

Таким чином, беручи до уваги семиденний строк для виконання вимоги, встановлений ч. 2 ст. 530 ЦК України, колегія суддів дійшла висновку, що право вимагати сплати заборгованості в розмірі 51 448, 32 грн. виникло у позивача саме з 30.03.2018, а не з 21.03.2018 як це передбачено розрахунком позовних вимог.

Колегія суддів дійшла висновку про те, що відповідачем до матеріалів справи не додано доказів сплати основного боргу в розмірі 51 448, 32 грн. або обґрунтованих заперечень вимогам позивача в цій частині, тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 51 448, 32 грн. основної заборгованості за безоблікове водокористування.

Водночас, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 6 392, 96 грн. пені, нарахованої відповідно до вимог п.п. 5.1.2 Договору, згідно якого Споживач несе відповідальність за несвоєчасне внесення платежів за послуги - шляхом сплати пені у розмірі подвійної ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу; сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від суми заборгованості.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивачем нараховано пеню за період з 21.03.2018 по 31.07.2018.

Враховуючи те, що колегією суддів вище вже було надано правову оцінку початку строку нарахування заборгованості в розмірі 51 448, 32 грн. з 30.03.2018, а не з 21.03.2018, а також встановлено факт неналежного виконання грошового зобов'язання з боку відповідача, судом першої інстанції було вірно частково задоволено позовні вимоги в частині стягнення з відповідача пені, а саме стягненню підлягає пеня в розмірі 5 969, 41 грн., нарахована за період з 30.03.2018 по 31.07.2018.

Також, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача на свою користь 561, 09 грн. - 3% річних та 252, 25 грн. інфляційних збитків, нарахованих за період: з 21.03.2018 по 31.07.2018.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши розрахунок розміру 3% річних та інфляційних збитків, судом першої інстанції вірно встановлено, що позивачем невірно нараховано зазначені штрафні санкції, оскільки позивачем невірно було визначено період стягнення заборгованості, а отже обґрунтованими є позовні вимоги про стягнення з відповідача 524, 35 грн. - 3% річних та 48, 57 грн. інфляційних збитків, нарахованих за період прострочення виконання: з 30.03.2018 по 31.07.2018.

Доводи скаржника про самовільну зміну судом першої інстанції підстави позову, що призвело до порушень ст. 14 Господарського процесуального кодексу України колегією суддів залишаються поза увагою з огляду на те, що єдиною підставою подачі позовної заяви було виявлення факту зняття пломби на обвідній лінії, що являється підставою для сплати споживачем витрат води згідно з п.п. 3.3, 3.4 Правил №190, тобто як за без облікове використання води. Водночас, колегія суддів звертає увагу, що для нарахування за без облікове використання води не має значення ,чи користувався Споживач водою, чи не міг користуватись (п. 5.18 Правил 190).

Враховуючи викладені обставини в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що судом першої інстанції вірно встановлено наявність правових підстав для часткового задоволення заявлених вимог, рішення суду відповідає нормам чинного законодавства, фактичним обставинам справи і наявним у ній матеріалам, а доводи апеляційної скарги його не спростовують та не можуть бути підставою для скасування рішення господарського суду першої інстанції.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч. 1 ст. 74 ГПК України.

Частиною 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Приписами ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст.ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. (п. 58 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Серявін проти України"). Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади обов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції у оскаржуваному рішенні, у зв'язку з чим підстави для скасування або зміни рішення Господарського суду Сумської області від 23.10.2018 у справі №920/635/18 - відсутні.

Ч. 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права, доводи скаржника викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків господарського суду першої інстанції викладених в оскаржуваному рішенні, господарський суд першої інстанції під час вирішення спору вірно встановив фактичні обставини справи, належним чином дослідив наявні докази, а тому, рішення підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається:

1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін;

2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судового збору, судовий збір, сплачений відповідачем, компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судові витрати на підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на скаржника (Приватне акціонерне товариство "Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту" в особі, відокремленого підрозділу - Сумської філії Приватного акціонерного товариства "Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту").

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 13, 14, 73, 74, 76, 129, 269, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту" в особі, відокремленого підрозділу - Сумської філії Приватного акціонерного товариства "Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту" на рішення Господарського суду Сумської області від 23.10.2018 у справі №920/635/18 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Сумської області від 23.10.2018 у справі №920/635/18 залишити без змін.

3. Поновити дію рішення Господарського суду Сумської області від 23.10.2018, зупинену ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.11.2018 у справі №920/635/18.

4. Матеріали справи №920/635/18 повернути до Господарського суду Сумської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах, яким є Верховний Суд, шляхом подачі касаційної скарги в порядку і строки, визначені ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Касаційна скарга на постанову подається протягом 20 днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л.П. Зубець

Судді Н.Ф. Калатай

А.І. Мартюк