ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" січня 2019 р. Справа № 911/1445/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Буравльова С.І.

суддів: Калатай Н.Ф.

Мартюк А.І.

секретар Добрицька В.С.

за участю

представників: позивача - Мороз В.В.;

відповідача - Маркушев Я.С.

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Київобленерго"

на рішення Господарського суду Київської області від 27.09.2018 р. (повне рішення складено 08.10.2018 р.)

у справі № 911/1445/18 (суддя - Чонгова С.І)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Гребінківський машинобудівний завод"

до Приватного акціонерного товариства "Київобленерго"

про стягнення 102016,31 грн

ВСТАНОВИВ:

У червні 2018 року Приватне акціонерне товариство "Гребінківський машинобудівний завод" звернулося з позовом до Приватного акціонерного товариства "Київобленерго" про стягнення безпідставно набутих коштів у розмірі 102016,31 грн.

Вимоги позивача обґрунтовані неправильним застосуванням відповідачем відповідальності, передбаченої п. 4.2.2 договору про постачання електричної енергії № 52 від 22.12.2008 р. та ст. 26 Закону України "Про електроенергетику", внаслідок чого грошові кошти у розмірі 102016,31 грн за перевищення договірної величини споживання електроенергії за квітень 2018 року отримані Приватним акціонерним товариством "Київобленерго" без достатніх правових підстав, а отже такі кошти підлягають поверненню.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 03.07.2018 р. відкрито провадження у справі № 911/1445/18, вирішено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Рішенням Господарського суду Київської області від 27.09.2018 р. (повне рішення складено 08.10.2018 р.) у справі № 911/1445/18 позов Приватного акціонерного товариства "Гребінківський машинобудівний завод" задоволено та стягнуто з відповідача на користь позивача 102016,31 грн безпідставно отриманих коштів. Окрім цього, також з відповідача на користь позивача стягнуто 10800,00 грн витрат на правничу допомогу.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Приватне акціонерне товариство "Київобленерго" подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення Господарського суду Київської області від 27.09.2018 у справі № 911/1445/18 повністю і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, внаслідок чого ухвалено незаконне та необґрунтоване рішення.

Зокрема, у скарзі відповідач зазначає, що позивач подав заяву про коригування договірної величини споживання не протягом розрахункового періоду «за квітень 2018 року».

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 07.11.2018 р. апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Київобленерго" у справі 911/1445/18 передано на розгляд колегії суддів у складі: Буравльов С.І. (головуючий суддя), Калатай Н.Ф., Мартюк А.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.11.2018 р. відкрито апеляційне провадження у справі № 911/1445/18, вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, призначено до розгляду на 09.01.2019 р., а також встановлено позивачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

У призначеному судовому засіданні 09.01.2019 р. розпочато розгляд апеляційної скарги по суті та оголошено перерву до 30.01.2019 р.

До суду 30.01.2019 р. Приватним акціонерним товариством "Гребінківський машинобудівний завод" подано відзив на апеляційну скаргу, у якому позивач просить апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Київобленерго" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Київської області від 27.09.2018 р. - без змін.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.

Зі встановлених судом першої інстанції обставин справи убачається, що 22.12.2008 р. між Закритим акціонерним товариством "А.Е.С. Київобленерго" (правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство "Київобленерго") (далі - постачальник) та Відкритим акціонерним товариством "Цукропроммеханізація" (правонаступником є Приватне акціонерне товариство "Гребінківський машинобудівний завод") (далі - споживач) укладено договір про постачання електричної енергії № 52.

Предметом договору відповідно до п. 1.1 є продаж постачальником електричної енергії споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача з приєднаною потужністю 900 кВт.

Точка продажу електричної енергії встановлюється сторонами відповідно до "Акту розмежування балансової належності електромереж та експлуатації відповідальності сторін", що є невід'ємною частиною даного договору (п. 1.2 договору).

Відповідно до п. 2.2.2 договору постачальник зобов'язується продавати (постачати) споживачу електричну енергію, як товар з урахуванням його особливих споживчих якостей та фізико-технічних характеристик: в межах 900 кВт дозволеної потужності, в обсягах, визначених відповідно до розділу 5, та з урахуванням умов розділу 6 цього договору (додаток № 2 "Обсяги постачання електричної енергії споживачу та субспоживачу"); згідно з категорією струмоприймачів споживача відповідно до ПУЕ та гарантованої надійності електропостачання схем електропостачання, визначених у додатку № 3 "Режим постачання електричної енергії"; із дотриманням граничних показників якості електричної енергії, визначених державними стандартами України (додаток № 10 "Узгоджені показники якості електричної енергії на межі балансової належності").

Згідно з п. 3.1.3 договору постачальник має право визначити у порядку, передбаченому розділом 5 цього договору, величини споживання електричної енергії та потужності.

Споживач має право на зміну (коригування) договірних величин споживання електричної енергії у порядку, визначеному умовами розділу 5 цього договору (п. 3.2.1 договору).

Договірні величини споживання електричної енергії визначаються на рівнях заявлених споживачем згідно з пунктом 5.2 цього договору обсягів. Договірні величини споживання електричної енергії та потужності визначаються сторонами у додатку № 2 "Обсяги постачання електричної енергії споживачу та субспоживачу", що є невід'ємною частиною цього договору (п. 5.1 договору).

Пунктом 5.3 договору передбачено, що договірні величини споживання електричної потужності на розрахунковий період визначаються для споживача на годину максимум навантажень енергосистеми окремо для кожної площадки вимірювання з приєднаною потужністю 150 кВт і більше та середньомісячного споживання 50000 кВт-год і більше, виходячи із установленого енергосистемою завдання щодо граничного споживання електричної потужності. Для споживачів, які розраховуються за електричну енергію за тарифами диференційованими за періодами часу, та споживачів постачальників за нерегульованим тарифом, електроустановки яких обладнані засобами диференційованого (погодинного) обліку електричної енергії договірні величини споживання електричної потужності визначаються на рівнях заявлених споживачами згідно з пунктом 5.2 цього договору. У разі відсутності такої заявки, договірна величина споживання електричної потужності на розрахунковий період визначаються в обсягах попередньої заявки. У разі, якщо споживач на підставі двостороннього акта має погоджену технологічну броню електропостачання, договірна величина споживання електричної потужності в години максимального навантаження має бути не нижче обумовленої відповідним актом екологічної, аварійної, технологічної броні електропостачання.

Окрім цього, відповідно до п. 5.5 договору звернення споживача щодо коригування договірних величин протягом поточного розрахункового періоду, але не пізніше ніж за 10 днів до кінця поточного розрахункового періоду, розглядаються постачальником відповідно до передбаченої ПКЕЕ процедури.

Пунктом 4.4 Правил користування електричною енергією, затверджених постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України № 28 від 31.07.1996 р., передбачено, що споживач має право протягом розрахункового періоду звернутися до постачальника електричної енергії за регульованим тарифом із заявою щодо коригування договірної величини споживання електричної енергії.

Споживач, який розраховується за тарифами, диференційованими за періодами часу, та/або споживач постачальника за нерегульованим тарифом, електроустановки якого обладнані засобами диференційного (погодинного) обліку електричної енергії, має право протягом розрахункового періоду звернутися до постачальника електричної енергії за регульованим тарифом із заявою щодо коригування договірної граничної величини споживання електричної потужності.

Постачальник електричної енергії за регульованим тарифом протягом п'яти робочих днів від дня отримання звернення розглядає заяву споживача, приймає рішення за цим зверненням та не пізніше шостого робочого дня від дня отримання звернення письмово повідомляє споживача про результати розгляду заяви. Пропозиції споживача щодо коригування договірних величин є пріоритетними за умови попередньої оплати додатково заявлених обсягів та отримання постачальником за регульованим тарифом заяви споживача не пізніше ніж за п'ять робочих днів до закінчення розрахункового періоду. Постачальник електричної енергії за регульованим тарифом має право відмовити споживачу в коригуванні (збільшенні) договірних величин у разі невиконання споживачем своїх зобов'язань щодо оплати електричної енергії за договором про постачання електричної енергії.

У разі коригування за заявою споживача договірної величини споживання обсягу електричної енергії здійснюється відповідне коригування договірної граничної величини споживання електричної потужності.

Датою коригування вважається дата попередньої оплати додатково заявлених обсягів активної електричної енергії. У разі, якщо договором про постачання електричної енергії попередня оплата не передбачена, датою коригування вважається дата прийняття постачальником електричної енергії рішення про коригування договірних величин на підставі письмового звернення споживача. Для споживача, який розраховується за тарифами, диференційованими за періодами часу, та/або споживача постачальника за нерегульованим тарифом, електроустановки якого обладнані засобами диференційного (погодинного) обліку електричної енергії, за дату коригування договірної граничної величини споживання електричної потужності приймається дата отримання постачальником електричної енергії звернення від споживача.

Скоригована гранична величина споживання електричної потужності дійсна з дня проведення коригування.

За результатами розгляду споживачу надсилається повідомлення про рівні відкоригованих договірних величин або обґрунтована відмова здійснення коригування. Повідомлення про рівні відкоригованих договірних величин обсягу споживання та електричної потужності є невід'ємною частиною договору.

Судом першої інстанції також встановлено, що позивачем на адресу Васильківської РП ПрАТ "Київобленерго" направлено лист № 224-06 від 02.04.2018 р., у якому Приватне акціонерне товариство "Гребінківський машинобудівний завод" висловило прохання встановити обсяг договірної величини на квітень місяць 2018 року на рівні 170 тис. кВт у зв'язку зі збільшенням виробничої програми.

Відповідач листом № 524/7 від 03.04.2018 р. повідомив позивача, що зважаючи на відсутність повної оплати додатково заявлених обсягів споживання електричної енергії, коригування договірних величин споживання електричної енергії Приватним акціонерним товариством "Гребінківський машинобудівний завод" на квітень 2018 проводиться на величину фактично оплачених обсягів, а саме до 122405 кВт/год.

Також у листі № 780 від 07.05.2018 р. відповідач вказує, що оскільки на момент розгляду заяви відсутня оплата заявлених обсягів споживання електричної енергії, та не виконано в повному обсязі всі договірні умови, Приватним акціонерним товариством "Київобленерго" прийнято рішення залишити без змін договірні величини споживання електричної енергії та нарахування за перевищення граничних рівнів споживання електричної енергії за квітень 2018 року.

Відповідно до п. 1.1 додатку № 4 до договору «Порядок розрахунків за активну електроенергію» розрахунковий період для споживача встановлено з 18 числа календарного місяця і до 18 числа наступного місяця.

Тобто, як правильно зазначено місцевим господарським судом, розрахунковий період за квітень 2018 року починається з 18 квітня і закінчується 18 травня 2018 року.

Відповідно до п. 2.1 додатку № 4 до договору датою остаточного розрахунку є - 5 операційних днів з дати закінчення розрахункового періоду.

Таким чином, споживач може до 18 травня 2018 року звернутися із заявою про коригування договірної величини на підставі п. 4.4 Правил користування електричною енергією за квітень 2018 року.

Отже, з урахуванням вимог пункту 2 додаткової угоди № 1 від 18.12.2017 р. до договору, останньою датою подання заяви про коригування договірної величини за квітень 2018 року є 11.05.2018 р. включно, без урахування вихідних днів.

При цьому, як було зазначено вище, відповідно до п. 4.4 Правил користування електричною енергією за результатами розгляду заяви щодо коригування договірної величини споживання електричної енергії споживачу надсилається повідомлення про рівні відкоригованих договірних величин або обґрунтована відмова здійснення коригування.

Отже, в силу вимог вищевказаних правил, відмова у здійсненні коригування має бути обґрунтованою.

Відповідальність споживача за перевищення договірної величини споживання електричної енергії встановлена частиною 6 статті 26 Закону України «Про електроенергетику» та пунктом 4.2.2 укладеного між сторонами договору.

Відповідно до п. 4.2.2 договору за перевищення договірних величин споживання електричної енергії та потужності, визначених згідно із вимогами розділу 5 цього договору, споживач сплачує постачальнику двократну вартість різниці фактично спожитої та договірної величин.

Як убачається з матеріалів даної справи, позивачем була здійснена оплата за перевищення договірної величини споживання згідно з рахунком № від 25.04.2018 р. у розмірі 102016,31 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 830 від 10.05.2018 р.

Разом з цим, позивач подав заяву про коригування договірної величини у встановлений договором строк, тобто 02.04.2018 р. (лист № 224-06 від 02.04.2018 р.).

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції стосовно неприйняття, як належного доказу, наданого відповідачем листа Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 4781/20/9-18 від 12.06.2018 р., у якому зазначається, що у договорі «календарний місяць» є «попереднім місяцем», а «наступний місяць» є «звітним місяцем».

Виходячи з тексту договору «календарний місяць» є поточним, а «наступний місяць» є місяцем, який настав за поточним. При цьому, поняття «попередній місяць» у тексті укладеного між сторонами договору відсутнє.

З матеріалів справи убачається, що Приватним акціонерним товариством "Гребінківський машинобудівний завод" за електроенергію на початок квітня була переплачена сума 313485,15 грн (рахунок-фактура за спожиту електричну енергію № за квітень 2018 року від 25.04.2018 р.), що не заперечується відповідачем. Тобто, заявлений додатково обсяг споживання електричної енергії був позивачем оплачений.

Відповідно до рахунку за квітень 2018 року тариф на оплату електричної енергії становив - 1,82896 грн за 1 кВт/год електричної енергії. При заявленому обсязі споживання позивачем за квітень 2018 року сума до оплати мала становити - 170000 кВт/год*1,82896 грн = 310923,20 грн. Відповідно до того ж рахунку за квітень 2018 року, у позивача сальдо на початок місяця становило переплату у розмірі 313485,15 грн.

Отже, грошові кошти у розмірі 102016,31 грн, сплачені на підставі платіжного доручення № 830 від 10.05.2018 р., за перевищення договірної величини споживання за квітень 2018 року отримані відповідачем від позивача поза підставою, передбаченою договором про постачання електричної енергії № 52.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1212 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однiєю особою (набувачем) за рахунок iншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у iншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином, тобто мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, передбачених нормами ст. 11 ЦК України. До відсутності правової підстави стаття 1212 ЦК України відносить також і ситуацію, коли підстава, на якій було набуте або збережене майно, на момент набуття або збереження існувала, але згодом відпала. Наприклад, коли правочин, на підставі якого передавалася річ, згодом був визнаний недійсним тощо.

При цьому, апеляційний суд вважає за необхідне застосувати до правовідносин у даній справі правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 20.12.2018 р. у справі № 920/169/18.

Зокрема, у вказаній постанові зазначено, що сама лише наявність укладеного між сторонами договору не є достатньою підставою для віднесення до договірних будь-яких правовідносин, що виникають між цими особами. Для визнання відповідних зобов'язань між сторонами договірними необхідним є встановлення факту їх виникнення саме на підставі умов та на виконання відповідного договору. Водночас сплата однією стороною грошових коштів другій стороні поза межами платежів, передбачених договором чи договорами, зокрема переплата понад визначену в договорі (договорах) суму, не може бути визнана такою, що здійснена на підставі відповідного договору.

Таким чином, оскільки грошові кошти у розмірі 102016,31 грн за перевищення договірної величини споживання електроенергії, фактично, є переплатою, здійсненою позивачем поза межами платежів, передбачених договором, колегія суддів погоджується з висновками місцевого господарського суду стосовно того, що відповідач є особою, яка набула майно, а у даному випадку грошові кошти, без достатньої правової підстави у розумінні ст. 1212 ЦК України.

При цьому, відповідно до ст. 1213 ЦК України набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно зі ст. ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Таким чином відповідач не довів та не підтвердив належними засобами доказування, що грошові кошти у сумі 102016,31 грн сплачені Приватному акціонерному товариству "Київобленерго", отримані останнім за наявності належної правової підстави.

Окрім цього суд також не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення в частині стягнення 10800,00 грн витрат на правничу допомогу.

Відповідно до п. 3.2 договору про надання правової допомоги винагорода за надання правової допомоги є гонораром адвоката і становить 10800 грн без ПДВ.

Убачається, що позивачем в підтвердження факту отримання послуг адвоката надано суду, зокрема, договір № 01/05/2018 від 08.05.2018 р. про надання правової допомоги, виписку з рахунку за період з 08.05.2018 р. по 08.05.2018 р., ордер серії КС № 205034 від 27.06.2018 р., а також детальний опис витрат на правову допомогу від 24.09.2018 р.

Згідно з ч. 1 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до ч. 4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання адвокатом відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Враховуючи викладене та беручи до уваги час на підготовку матеріалів до судового слухання, участь адвоката у судових засіданнях у суді першої інстанції, складність юридичної кваліфікації правовідносин у справі, судова колегія погоджується з висновком місцевого суду про задоволення вимоги позивача та стягнення з відповідача 10800,00 грн витрат на правничу допомогу.

При цьому, доводи апеляційної скарги відповідача повністю спростовуються вищевикладеними висновками апеляційного суду.

Колегія суддів також зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розцінюватись як вимога детально відповідати на кожний аргумент апеляційної скарги (рішення ЄСПЛ у справі Трофимчук проти України, № 4241/03, від 28.10.2010 р.).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З огляду на вказані обставини, ґрунтуючись на матеріалах справи, апеляційний суд вважає, що рішення Господарського суду Київської області від 27.09.2018 р. прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства "Київобленерго" не підлягає задоволенню.

У зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Згідно з ч. 5 ст. 12 ГПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Як передбачено ч. 3 ст. 287 ГПК України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 даної статті.

Вказана справа є малозначною та не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 267 - 285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Київобленерго" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 27.09.2018 р. у справі № 911/1445/18 залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на Приватне акціонерне товариство "Київобленерго".

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Повний текст складено 21.02.2019 р.

Головуючий суддя С.І. Буравльов

Судді Н.Ф. Калатай

А.І. Мартюк