ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" лютого 2019 р.            Справа№ 925/692/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:           Агрикової О.В.

суддів:           Михальської Ю.Б.

Чорногуза М.Г.

Секретар судового засідання: Мельничук О.С.

за участю представників сторін:

від позивача: Кушнір С.В.,

від відповідача: Шуліка Ю.І.,

розглянувши апеляційну скаргу

Дочірнього підприємства Державної акціонерної компанії “Хліб України” “Потаське хлібоприймальне підприємство”

на рішення Господарського суду Черкаської області від 02.08.2018 (повний текст рішення складено 02.08.2018)

у справі №925/692/18 (суддя А.В. Васянович)

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Седна-Агро”

до Дочірнього підприємства Державної акціонерної компанії “Хліб України” “Потаське хлібоприймальне підприємство”

про стягнення 528 875, 10 грн., -

ВСТАНОВИВ:

У червні 2018 року до Господарського суду Черкаської області звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю “Седна-Агро” з позовом до Дочірнього підприємства Державної акціонерної компанії “Хліб України” “Потаське хлібоприймальне підприємство” про стягнення з відповідача 528 875 грн. 10 коп. неустойки за непоставлений товар.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не виконав свої зобов`язання за договором купівлі-продажу № 2017/018-К/ТВ від 27.04.2017 року в частині поставки товару у зв`язку з чим на підставі п. 5.6. договору з відповідача підлягає стягненню сума неустойки в розмірі 0,2% від вартості непоставленого товару за кожен день прострочення.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 02.08.2018 року у справі №925/692/18 позов задоволено повністю. Присуджено до стягнення з Дочірнього підприємства Державної акціонерної компанії Хліб України “Потаське хлібоприймальне підприємство” на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Седна-Агро” 528 875, 10 грн. неустойки, 7 933, 13 грн. 13 витрат на сплату судового збору та 8 750 грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що нарахування неустойки в розмірі 0,2% від вартості непоставленого товару не суперечить вимогам чинного законодавства та умовам договору, водночас відповідач свого обов’язку щодо поставки кукурудзи третього класу врожаю 2017 року в кількості 325 тон не виконав.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що рішення суду першої інстанції прийнято на підставі не повністю досліджених доказів, з порушенням норм матеріального права при недотриманні норм процесуального права. Зокрема, апелянт зазначає, що судом першої інстанції не було повідомлено відповідача належним чином про дату та час судового засідання, чим було позбавлено відповідача подати відзив на позов та докази по справі, а також скористатись своїм правом на захист. Окрім цього скаржник стверджує, що договір купівлі-продажу від 27.04.2017 року №2017/018-К/ТВ на підставі якого позивач заявляє свої вимоги є недійсним у зв`язку з тим, що при укладенні даного договору особа, перебуваючи на посаді директора відповідача, діяла всупереч положенням статуту, а саме у керівника відповідача існували обмеження щодо укладання спірного договору та позивач, проявивши розумну обачність, був обізнаний або міг знати про такі обмеження.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.09.2018 року сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Пономаренко Є.Ю., судді Руденко М.А., Дідиченко М.А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 02.08.2018 року у справі №925/692/18 апеляційну скаргу Дочірнього підприємства Державної акціонерної компанії “Хліб України” “Потаське хлібоприймальне підприємство” залишено без руху. Повідомлено скаржника, що протягом десяти днів з дня вручення цієї ухвали апелянту усунути недоліки, а саме подати до суду докази направлення копії апеляційної скарги позивачу у справі - Товариству з обмеженою відповідальністю “Седна-Агро” листом з описом вкладення, а також доказів оплати судового збору у розмірі 11 899, 70 грн.

01.10.2018 року від Дочірнього підприємства Державної акціонерної компанії “Хліб України” “Потаське хлібоприймальне підприємство” подано до Київського апеляційного господарського суду заяву про усунення недоліків з доказами сплати судового збору та доказами відправлення копії апеляційної скарги позивачу.

Указом Президента України "Про ліквідацію апеляційних господарських судів та утворення апеляційних господарських судів в апеляційних округах" № 454/2017 від 29.12.2017 року ліквідовано Київський апеляційний господарський суд.

Згідно ч. 6 ст. 147 Закону України "Про судоустрій та статус суддів", у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

03.10.2018 року в газеті "Голос України" № 185(6940) опубліковано повідомлення про початок роботи Північного апеляційного господарського суду з 03.10.2018 року.

Частиною 5 ст. 31 ГПК України передбачено, що у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду, а якщо такий суд не визначено - до суду, що найбільш територіально наближений до суду, який ліквідовано або роботу якого припинено.

Актом прийняття-передачі судових справ від 02.10.2018 року справу №925/692/18 передано до Північного апеляційного господарського суду.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.10.2018 року сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Агрикова О.В., судді Чорногуз М.Г., Хрипун О.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.10.2018 року апеляційну скаргу Дочірнього підприємства Державної акціонерної компанії “Хліб України” “Потаське хлібоприймальне підприємство” на рішення Господарського суду Черкаської області від 02.08.2018 року прийнято до провадження колегією суддів у визначеному складі, відкрито апеляційне провадження та призначено її розгляд на 29.11.2018 року.

05.11.2018 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому останній просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

28.11.2018 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Також, 28.11.2018 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

29.11.2018 року розгляд справи не відбувся у зв'язку з перебуванням головуючого судді Агрикової О.В. на лікарняному.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.12.2018 року, після виходу головуючого судді у справі з лікарняного 06.12.2018 року, розгляд справи призначено на 20.12.2018 року.

Розпорядженням №09.1-08/673/18 від 19.12.2018 року у зв`язку з участю судді Хрипуна О.О., який не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у ХVІ позачерговому з’їзді суддів України, відповідно до підпунктів 2.3.25., 2.3.49. пункту 2.3. Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначено повторний автоматизований розподіл справи № 925/692/18.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.12.2018 колегією суддів в зазначеному складі прийнято вказану апеляційну скаргу до провадження та призначено до розгляду на 01.02.2019 року.

20.12.2018 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі №01/4813.

25.01.2019 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від позивача надійшло клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, проведення якого просить забезпечити у Господарському суді Кіровоградської області.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.01.2019 року задоволено клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю “СЕДНА-АГРО” про участь у судовому засіданні в режимі відео конференції.

В судове засідання 01.02.2019 року представник позивача до господарського суду Кіровоградської області не з`явився.

01.02.2018 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від відповідача надійшли письмові пояснення.

В судовому засіданні 01.02.2019 року, оскільки подані письмові пояснення були подані 01.02.2019 року, тобто з порушенням встановленого строку в п. 7 ухвали Північного апеляційного господарського суду від 23.10.2018 року, колегія суддів залишила без розгляду письмові пояснення відповідача.

Також, представником відповідача в судовому засіданні 01.02.2019 року підтримано клопотання про зупинення провадження у справі.

Відповідно до ч. 1, ст. 228 Господарського суду України суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадках:

1) перебування учасника справи на альтернативній (невійськовій) службі не за місцем проживання або на строковій військовій службі;

2) призначення судом експертизи;

3) направлення судового доручення щодо збирання доказів у порядку, встановленому статтею 84 цього Кодексу;

4) звернення із судовим дорученням про надання правової допомоги або вручення виклику до суду чи інших документів до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави;

5) надходження заяви про відвід судді;

6) прийняття ухвали про тимчасове вилучення доказів державним виконавцем для дослідження судом;

7) перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об'єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до п. 5, ч. 1, ст. 227 Господарського суду України суд зобов'язаний зупинити провадження у справі у випадках об'єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об'єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Проте, відповідачем не наведено достатніх підстав, які б перешкоджали судовому розгляду у даній справі, а тому колегією суддів 01.02.2019 року було протокольно відхилено клопотання відповідача про зупинення провадження у справі.

Розгляд справи відкладено на 18.02.2019 року у зв`язку з відсутністю позивача.

В судовому засіданні 18.02.2019 року представник відповідача надав усні пояснення по справі, відповів на запитання суду, просив задовольнити апеляційну скаргу. Представник позивача надав усні пояснення по справі, відповів на запитання суду, просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Статтями 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 27.04.2017 року між дочірнім підприємством Державної акціонерної компанії “Хліб України” “Потаське хлібоприймальне підприємство” (продавець) та товариством з обмеженою відповідальністю “Седна-Агро” (покупець) було укладено договір купівлі-продажу за №2017/018-К/ТВ. (далі договір; а.с. 17-24).

Відповідно до п. 1.1. договору продавець у порядку та на умовах визначених договором зобов’язався передати у власність покупцеві продукцію (надалі-товар), а покупець - прийняти товар та оплатити його.

Товаром вважаються речі за наступними характеристиками: найменування товару: кукурудза 3-го класу, врожаю 2017 року, кількість товару, метричних тон: 325 +/- 5%, на вибір продавця (п. 1.2. договору).

Пунктом 3.2. договору визначено, що поставка товару здійснюється за рахунок продавця в період з 15 жовтня 2017 року по 10 листопада 2017 року.

Перехід права власності на товар до покупця підтверджується видатковою (товарною) накладною продавця, оформленою датою прийняття товару в пункті призначення (п. 3.4. договору).

Згідно п. 4.2. договору орієнтовна ціна товару за одну метричну тону становить без ПДВ 3 766 грн. 95 коп., ПДВ 20% 753 грн. 35 коп., разом з ПДВ 4 520 грн. 30 коп., що становить еквівалент (з ПДВ) 170 доларів США по курсу 26, 59 грн., що склався на міжбанківському валютному ринку України на банківський день, що передує дню укладення цієї угоди за даними Інтернет сторінки http://minfin.com.ua./currency/mb/.

Як встановлено п. 4.5. покупець сплачує 100% вартості поставленого товару згідно ваги, вказаної у видатковій накладній на товар, в строк та за умов, передбачених в пунктах 4.6 - 4.7 цього договору, якщо інше не буде погоджено сторонами в письмовій формі.

Відповідно до п. 4.6. договору оплата товару здійснюється наступним чином: шляхом взаєморозрахунку та/або оплати різниці протягом 7-ми банківських днів, але не раніше надання продавцем покупцю наступних документів:

-          посвідчення про якість товару, видане зерновим складом (типова форма 42) на кожен транспортний засіб з поміткою “не ГМО” і безпеки вантажу (з обов'язковим зазначенням дати і номера проведеної експертизи);

-          карантинний сертифікат на кожний транспортний засіб (при необхідності за вимогою покупця);

-          ветеринарне свідоцтво на кожний транспортний засіб з реєстраційним номером, завірені обласною печаткою, із зворотнього боку завірені печаткою транспортної ветслужби, із зазначенням номерів вагонів, номерів проведених експертиз, фразою в гр. “Пункт призначення” – “для подальшої відправки на експорт” і т.д. відповідно до порядку оформлення товару на експорт. Копії ветеринарних експертиз з кожною відправленою партією вагонів;

-          рахунок-фактура продавця на товар;

-          видаткова (товарна) накладна на товар;

-          копії залізничних або товарно-транспортних накладних на товар;

-          податкова накладна (в документообігу використовувати електронні податкові накладні та/або електронний розрахунок коригування кількісних та вартісних показників до електронної податкової накладної оформлені та зареєстровані в ЄРПН у відповідності до вимог податкового законодавства), зареєстрована в ЄРПН (із зазначенням десятизначного коду товару згідно УКТ ЗЄД).

Згідно п. 5.6. договору покупець у разі прострочення продавцем передачі товару має право нарахувати продавцю неустойку в розмірі 0,2% від вартості непоставленого товару за кожен день прострочення.

За своєю правовою природою вказаний договір є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно із ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов’язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов’язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов’язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов’язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Одностороння відмова від зобов’язання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом.

Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов‘язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов‘язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов‘язку не встановлений або визначений моментом пред‘явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов‘язок у семиденний строк від дня пред‘явлення вимоги, якщо обов‘язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно зі ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Отже, колегією суддів встановлено та не спростовано відповідачем, що з урахуванням умов п. 3.2. договору, кінцевим строком виконання зобов’язання з поставки товару є 10.11.2017 року проте, відповідач всупереч вимог п. 3.2 договору не здійснив поставки товару в зазначений строк, як і не здійснив поставку взагалі.

Колегія суддів звертає увагу, що господарські відносини, що виникають у процесі організації та здійснення господарської діяльності між суб'єктами господарювання, згідно із положеннями Господарського процесуального кодексу України є предметом регулювання Господарського кодексу України.

Відповідно до частини 1 статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Оскільки відповідачем не виконані належним чином зобов'язання, то це є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до вимог ст. 199 ГК України виконання господарського зобов'язання забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. За погодженням сторін можуть застосовуватися передбачені законом або такі, що йому не суперечать, види забезпечення виконання зобов'язань, які звичайно застосовуються у господарському (діловому) обігу.

Частиною 1 ст. 216 та частиною 2 ст. 217 ГК України передбачена господарсько-правова відповідальність учасників господарських відносин за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбаченому цим Кодексом, іншими законами та договором, у вигляді відшкодування збитків, штрафних санкцій та оперативно-господарських санкцій.

Зокрема, у частині 1 статті 230 Господарського кодексу України зазначено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно абзацу третього частини другої статті 231 Господарського кодексу України у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Дочірнє підприємство Державної акціонерної компанії “Хліб України” “Потаське хлібоприймальне підприємство” відноситься до суб'єктів господарювання державного сектора економіки.

Також у пункті 4 статті 231 Господарського кодексу України встановлено, що у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно п. 5.6. договору покупець у разі прострочення продавцем передачі товару має право нарахувати продавцю неустойку в розмірі 0,2% від вартості непоставленого товару за кожен день прострочення.

Між тим, стягнення штрафних санкцій за порушення саме грошових зобов'язань передбачено у частині 6 цієї ж статті, в якій зазначено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

До відносин щодо забезпечення виконання зобов'язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення ЦК України.

Право учасників господарських відносин встановлювати інші ніж передбачено ЦК України види забезпечення виконання зобов'язань визначено частиною 2 ст. 546 ЦК України, що узгоджується із свободою договору встановленою ст. 627 ЦК України, коли сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Отже, суб'єкти господарських відносин при укладенні договору наділені законодавцем правом забезпечення виконання господарських зобов'язань встановленням окремого виду відповідальності - договірної санкції, за невиконання чи неналежне виконання договірних зобов'язань, зокрема, передбаченої п. 5.6 договору, який не суперечить висновкам законодавства.

Відтак, колегія суддів дійшла висновку, що договором можуть бути встановлені інші засоби забезпечення виконання зобов`язань окрім передбачених ст. 546 ЦК України. (Такої ж позиції дійшов Верховний суд України в постанові від 08.02.2017 року №3-1217гс16).

Враховуючи вищевикладене, висновок суду першої інстанції, що нарахування неустойки в розмірі 0,2% від вартості непоставленого товару не суперечить вимогам чинного законодавства та умовам договору є вірним.

В своїй апеляційній скарзі скаржник не погоджується з висновком суду першої інстанції оскільки судом першої інстанції не було повідомлено відповідача належним чином про дату та час судового засідання, чим було позбавлено відповідача подати відзив на позов та докази по справі, а також скористатись своїм правом на захист.

Колегія суддів дослідивши матеріали справи зазначає, що дані твердження апелянта не знаходять свого підтвердження оскільки в матеріалах справи наявні належні докази повідомлення відповідач про дату та час судового засідання, а саме рекомендоване повідомлення про вручення ухвали господарського суду Черкаської області від 02.07.2018 року в липні місяці 2018 року. (а.с. 59).

В свою чергу господарський суд Черкаської області ухвалою від 02.07.2018 року призначив розгляд справи на 02.08.2018 року, визначив строк відповідачу для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження до 23 липня 2018 року, роз’яснив відповідачу, що строк для подання відзиву на позов встановлено ст. 251 ГПК України, вказав, що строк для подання відповідачем заперечень на відповідь на відзив встановити до 01 серпня 2018 року, а також роз’яснив сторонам, що в силу положень п. 2 ч. 2 ст. 202 ГПК України неявка в судове засідання учасника справи без повідомлення про причини неявки не є підставою для відкладення підготовчого засідання.

Тобто відповідач був належним чином повідомлений судом першої інстанції про час та дату судового засідання, відповідач не скористався своїм правом та не подав заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, не подав будь-яких клопотань про відкладення розгляду справи та взагалі не надав суду першої інстанції жодних доказів, які б спростували вимоги позивача в позовній заяві.

Окрім цього скаржник стверджує, що договір купівлі-продажу від 27.04.2017 року №2017/018-К/ТВ на підставі якого позивач заявляє свої вимоги є недійсним у зв`язку з тим, що при укладенні даного договору особа, перебуваючи на посаді директора відповідача, діяла всупереч положенням статуту, а саме у керівника відповідача існували обмеження щодо укладання спірного договору та позивач, проявивши розумну обачність, був обізнаний або міг знати про такі обмеження.

Щодо зазначених вище доводів апелянта колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 180 ГК України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Як вбачається зі змісту договору купівлі-продажу №2017/018-К/ТВ від 27.04.2017 року між сторонами досягнуто всіх істотних умов, вказаний договір підписано та скріплено печатками сторін.

Частиною 1 ст. 92 ЦК України встановлено, що юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом.

Припис абз. 1 ч. 3 ст. 92 ЦК України зобов'язує орган або особу, яка виступає від імені юридичної особи не перевищувати своїх повноважень. Водночас саме лише порушення даного обов'язку не є підставою для визнання недійсними правочинів, вчинених цими органами (особами) від імені юридичної особи з третіми особами, оскільки у відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження (абз. 2 ч. 3 ст. 92 ЦК України).

Колегія суддів зазначає, що матеріали справи не містять доказів того, що договір купівлі-продажу №2017/018-К/ТВ від 27.04.2017 року визнано судом недійсним, як і не місять доказів того, що особа, яка вчинила правочин не мала необхідний обсяг цивільної дієздатності в момент вчинення правочину. Більше того, наводячи таке заперечення, що при укладенні даного договору особа, перебуваючи на посаді директора відповідача, діяла всупереч положенням статуту апелянт навіть не надає статут свого підприємства, що говорить про те, що апелянт намагається затягнути судовий процес.

Колегія суддів також зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод. (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03, від 28.10.2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

У справі, що розглядається, колегія суддів доходить висновку, що судом першої інстанції було надано відповідачу вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків місцевого господарського суду.

Інших належних доказів на підтвердження своїх доводів та заперечень викладених в поданій апеляційній скарзі, скаржником не було надано суду апеляційної інстанції.

Відтак, висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог про стягнення неустойки з відповідача в розмірі 528 875, 10 грн. за період прострочення з 11.11.2017 року – 09.05.2018 року є обґрунтованим, суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального права, крім того повно з'ясував обставини, що мають значення для справи, висновки, викладені у рішенні місцевого господарського суду, відповідають обставинам справи, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду – не підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доводи відповідача, викладені ним в апеляційній скарзі, не заслуговують на увагу, а тому остання не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду першої інстанції відповідає чинному законодавству та матеріалам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Згідно із ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

постановив:

1. Апеляційну скаргу Дочірнього підприємства Державної акціонерної компанії “Хліб України” “Потаське хлібоприймальне підприємство” на рішення Господарського суду Черкаської області від 02.08.2018 року у справі №925/692/18 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Черкаської області від 02.08.2018 року у справі № 925/692/18 залишити без змін.

3. Поновити дію рішення Господарського суду Черкаської області від 02.08.2018 року у справі № 925/692/18.

4. Повернути до Господарського суду Черкаської області матеріали справи №925/692/18.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного суду у порядку та в строк передбаченими ст.ст. 288, 289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 18.02.2019 року.

Головуючий суддя                                                            О.В. Агрикова

Судді                                                                                Ю.Б.Михальська

М.Г. Чорногуз