ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

11.02.2019 р. Справа № 914/2583/15

м.Львів

За скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Кіновідеомистецький центр дозвілля "Кассандра", м. Львів

на дії приватного виконавця Пиць А.А. та постанову про закінчення виконавчого провадження від 07.09.2018 у справі 914/2583/15

за позовом: Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради, м. Львів;

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Кіновідеомистецький центр дозвілля "Кассандра", м. Львів;

за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Фізичної особи-підприємця Новоженова Олександра Олександровича, м. Івано-Франківськ;

про розірвання договору оренди цілісного майнового комплексу №10 від 26.06.2001р., зобов'язання повернути об'єкт оренди

особа, дії якого оскаржуються: Приватний виконавець Пиць Андрій Андрійович, м.Львів

Суддя Кітаєва С.Б.

При секретарі Зарицькій О.Р.

Представники:

від скаржника Керод Р.П. - адвокат (довіреність від 07.02.2019р., свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №1222);

від стягувача: Мартиняк Р.М. - представник (довіреність в матеріалах справи);

від третьої особи: не з'явився

від приватного виконавця: Пиць Андрій Андрійович

Товариство з обмеженою відповідальністю "Кіновідеомистецький центр дозвілля "Кассандра" подало на розгляд до Господарського суду Львівської області скаргу без номера та без дати, яка посупила до суду 12.09.2018 та зареєстрована за № 2390/18, на дії приватного виконавця Пиць А.А. та постанову про закінчення виконавчого провадження від 07.09.2018 у справі №914/2583/15, у якій скаржник просить :

-скасувати постанову приватного виконавця Пиць Андрія Андрійовича про відкриття виконавчого провадження ВП №55842047 від 20.02.2018;

-визнати протиправними дії приватного виконавця Пиць Андрія Андрійовича щодо складання акту від 23.08.20118 року у виконавчому провадженні ВП №55842047;

-скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження №55842047 від 07.09.2018 року.

-в порядку підготовки до розгляду скарги витребувати у приватного виконавця Пиць Андрія Андрійовича матеріали виконавчого провадження ВП №55842047.

Згідно Протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду Господарського суду Львівської області від 12.09.2018, визначено склад суду для розгляду скарги: скаргу передано для розгляду судді Кітаєвій С.Б.

Ухвалою суду від 14.09.2018р. скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Кіновідеомистецький центр дозвілля «Кассандра» залишено без руху та надано скаржнику п'ятиденний строк з моменту отримання даної ухвали для усунення недоліків поданої скарги. 26.09.2018р. в документообігу суду зареєстровано заяву скаржника (вх.№35972/18) про усунення недоліків скарги.

Однак, на виконання вимог ухвали Львівського апеляційного господарського суду від 10.09.2018р. про прийняття апеляційної скарги Фізичної особи - підприємця Шалая Костянтина Михайловича б/н від 04.09.2018 року (вх. №ЛАГС 01-05/2641/18 від 05.09.2018 року) на рішення Господарського суду Львівської області від 16 жовтня 2015 року у справі № 914/2583/15 та, відповідно, відкриття апеляційного провадження, матеріали справи №914/2583/15 при супровідному листі вих.№914/2583/15/3/18 від 26.09.2018р. скеровано до Львівського апеляційного господарського суду.

Одночасно, за змістом п.3.16 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у разі якщо заява чи скарга або зустрічна позовна заява, надійшла до місцевого господарського суду під час перебування матеріалів справи у суді вищої інстанції, то місцевий господарський суд виносить ухвалу про відкладення вирішення питання про прийняття відповідної заяви (скарги) до повернення відповідних матеріалів із суду вищої інстанції.

За таких обставин, виходячи з того, що матеріали справи №914/2583/15 надіслані до Львівського апеляційного господарського суду, а суд не вправі вчиняти процесуальні дії без матеріалів справи, то, відповідно, ухвалою від 01.10.2018 у справі №914/2583/15 суд відклав вирішення питання про прийняття до розгляду скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Кіновідеомистецький центр дозвілля «Кассандра» 12.09.2018 та зареєстрована за № 2390/18, на дії приватного виконавця Пиць А.А. та постанову про закінчення виконавчого провадження від 07.09.2018 у справі №914/2583/15, яка поступила до суду 12.09.2018 та зареєстрована за № 2390/18, до повернення матеріалів справи до суду першої інстанції.

З підстав, зазначених в ухвалі від 28.01.2019 Господарський суд Львівської області прийняв скаргу до розгляду, розгляд скарги призначив в засіданні на 07.02.2019, витребував від приватного виконавця Пиць А.А. матеріали виконавчого провадження.

06.02.2019, за вх.№5182/19, в документообігу Господарського суду Львівської області зареєстровано поданий приватним виконавцем Пиць А.А. відзив від 05.02.2019р./вих.485 на скаргу у справі №914/2583/15 від 12.09.2018 р. До Відзиву долучено копії матеріалів виконавчого провадження ВП №55842047 та докази скерування примірника відзиву з додатками іншим учасникам справи.

В судовому засіданні 07.02.2019 представником стягувача заявлено усне клопотання про зупинення провадження у справі до вирішення Верховним Судом касаційної скарги Управління комунальної власності департаменту економічної політки Львівської міської ради на Постанову Західного апеляційного господарського суду від 12 грудня 2018 у даній справі, прийнятої за результатами розгляду апеляційної скарги ТзОВ «Кіновідеомистецький центр дозвілля «Кассандра» на ухвалу Господарського суду Львівської області від 17.09.2018 за заявою ТзОВ «Кіновідеомистецький центр дозвілля «Кассандра» про відмову у задоволенні заяви про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню.

В судовому засіданні 07.02.2019 оголошувалась перерва до 11.02.2019 року, третю особу у справі, Фізичну особу-підприємця Новоженова Олександра Олександровича, ухвалою -викликом від 07.02.2019 повідомлено про судове засідання 11.02.2019 у справі №914/2583/15.

08.02.2019, за вх.№5520/19, в суді зареєстровано пояснення приватного виконавця від 07.02.2019/вих.942 .

08.02.2019 до суду поступило клопотання приватного виконавця Пиць А.А. про долучення до матеріалів справи ухвали Верховного Суду від 31 січня 2019 у справі №914/2583/15 за результатами розгляду касаційної скарги Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради на постанову Західного апеляційного господарського суду від 12.12.2018.

11.02.2019, за вх.№5815/19, в суді зареєстровано подане приватним виконавцем Пиць А.А. пояснення від 11.02.2019р./вих.529.

В судове засідання 11.02.2019 явку повноважних представників забезпечили скаржник (боржник) та стягувач, в засідання з»явився приватний виконавець Пиць А.А. Третя особа у справі, Новоженов О.О. в засідання не з»явився, явку повноважного представника не забезпечив, хоча належним чином та своєчасно був повідомлений про розгляд скарги господарським судом та призначені у справі засідання.

Згідно із ч.2 ст.342 Господарського процесуального кодексу України неявка стягувача, боржника , державного виконавця або іншої посадової особи органу виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджає її розгляду.

Таким чином, суд приходить до висновку про можливість розгляду скарги без участі представника третьої особи.

Заслухавши представників стягувача, скаржника та приватного виконавця по клопотанню представника стягувача, заявленому у попередньому засіданні, про зупинення провадження у справі з розгляду скарги до вирішення Верховним Судом скарги, поданої Управлінням комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради на постанову Західного апеляційного господарського суду від 12.12.2018 у справі №914/2583/15, ознайомившись зі змістом ухвали Верховного Суду від 31 січня 2019 у даній справі, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі, входячи із наступного.

Згідно із п.5 ч.1 ст.227 Господарського процесуального кодексу України суд зобов»язаний зупинити провадження у справі у випадку об»єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, господарського чи кримінального судочинства,- до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об»єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

В додаток до клопотання (вх.№5543/19 від 08.02.2019) до матеріалів справи долучено ухвалу Верховного Суду від 31 січня 2019 у справі №914/2583/15 зі змісту якої вбачається, що Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради звернулось із касаційною скаргою на постанову Західного апеляційного господарського суду від 12.12.2018 до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, у якій скаржник просить скасувати постанову Західного апеляційного господарського суду від 12.12.2018, а ухвалу господарського суду Львівської області від 17.09.2018, якою відмовлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Кіновідеомистецький центр дозвілля «Кссандра» у задоволенні заяви про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, залишити без змін.

Однак, враховуючи, що касаційна скарга подана безпосередньо до суду касаційної інстанції, у колегії суддів Касаційного господарського суду відсутні матеріали справи №914/2583/15, а Постанова апеляційної інстанції, яка оскаржується заявником, відсутня у відкритому доступі Єдиного державного реєстру судових рішень, ухвалою від 31 січня 2019 у справі № 914/2583/15 касаційну скаргу Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради залишено без руху до 28.02.2019, встановлено Управлінню комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради строк усунення недоліків протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали суду касаційної інстанції та попереджено скаржника, що відповідно до частини четвертої статті 174 та частини другої статті 292 Господарського процесуального кодексу України, якщо скаржник не усунув недоліки касаційної скарги у встановлений строк, така касаційна скарга вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із касаційною скаргою.

Згідно із ч.ч.1,3 ст.294 Господарського процесуального кодексу України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі, в якій повідомляє про дату, час і місце розгляду скарги, а також про витребування матеріалів справи.

Питання про відкриття касаційного провадження у справі вирішується колегією суддів у складі трьох суддів не пізніше десяти днів з дня надходження касаційної скарги або з дня надходження заяви про усунення недоліків, поданої у порядку, визначеному статтею 292 цього Кодексу.

Згідно із ч.ч.1,2 ст.301 Господарського процесуального кодексу України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням положень статті 300 цього Кодексу. Розгляд справ у суді касаційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання.

Із врахуванням наведеного суд приходить до висновку, що стягувачем не доведено наявності обставин, які б, виходячи із положень п.5 ч.1 ст.227 Господарського процесуального кодексу України, були підставою для зупинення провадження у справі з розгляду скарги.

З підстав, наведених у скарзі, представник скаржника просить скаргу задоволити у повному обсязі.

Заявлені у скарзі вимоги скаржник мотивує наступним.

16.10.2015 рішенням Господарського суду Львівської області розірвано Договір оренди цілісного майнового комплексу №10 від 26.06.2001, укладений між Управлінням ресурсів Львівської міської ради та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кіновідеомистецький центр дозвілля «Кассандра»; зобов»язано Тровариство з обмеженою відповідальністю «Кіновідеомистецький центр дозвілля «Кассандра» повернути Управлінню комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради цілісний майновий комплекс державного комунального підприємства «Кіновідеоцентр «Кассандра», розташований за адресою : м.Львів, пл.Міцкевича , 6/7.

31.03.2016 на виконання вказаного рішення видано виконавчий документ - наказ від 31.03.2016 №914/2583/15..

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 28.07.2016 змінено спосіб виконання рішення господарського суду Львівської області «на виселити Товариство з обмеженою відповідальністю «Кіновідеомистецький центр дозвілля «Кассандра»(79000, м.Львів, пл.Міцкевича,6/7; ) з цілісного майнового комплексу державного комунального підприємства «Кіновідеомистецький центр дозвілля «Кассандра», розташованого за адресою : м.Львів, пл.Міцкевича , 6/7.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» 1404-У111 від 02.06.2016 примусове виконання рішення виконавець розпочинає не інакше як за заявою стягувача і на підставі наданого ним же виконавчого документа. При цьому виконавець перевіряє виконавчий документ за формальними ознаками - чи відповідає пред»явлений виконавчий документ вимогам, визначеним ст.4 Закону України «Про виконавче провадження». Виконавець не наділений повноваженнями який з кількох виконавчих документів слід виконувати.

Скаржник посилається на те, що на виконання рішення Господарського суду Львівської області у даній справі, двічі видавався виконавчий документ а саме: виконавчий документ - наказ Господарського суду Львівської області №914/2583/15 від 31.03.2016; та виконавчий документ - ухвала Господарського суду Львівської області від 28.07.2016 №914/2583/15, якою змінено спосіб виконання рішення Господарського суду Львівської області. Ухвала про зміну способу виконання рішення, зазначає скаржник, включена в перелік виконавчих документів як самостійний виконавчий документ та підлягає виконанню на підставі пункту 2 частини другої статті 17 Закону України «Про виконавче провадження», тому відповідний наказ у такому випадку не видається. Ухвала про зміну способу виконання рішення суду є окремим самостійним виконавчим документом.

Скарга мотивована також посиланням на те, що наказ Господарського суду Львівської області №914/2583/15 від 31.03.2016 не відтворює резолютивної частини рішення Господарського суду Львівської області від 16.10.2015 року, що резолютивна частина вказаного рішення була змінена ухвалою Господарського суду Львівської області від 28.07.2016 року. Проте приватний виконавець всупереч наведеним обставинам відкрив виконавче провадження з примусового виконання наказу Господарського суду Львівської області від 31.03.2015 року та умисно зазначив у постановах, що означений наказ про «виселення Товариства з обмеженою відповідальністю «Кіновідеомистецький центр дозвілля «Кассандра» з цілісного майнового комплексу державного комунального підприємства «Кіновідеомистецький центр дозвілля «Кассандра», розташованого за адресою : м.Львів, пл.Міцкевича ,6/7, хоча наказу з таким формулюванням не існує.

Скаржник також вважає, що виконання рішення про виселення боржника не може здійснюватись приватним виконавцем, а виключно державним виконавцем, а тому приватний виконавець Пиць А.А., виконуючи рішення про виселення скаржника, грубо порушив вимоги Закону України «Про виконавче провадження» та вийшов за межі повноважень, наданих зазначеним Законом приватному виконавцю.

Скарга мотивована також тим, що 23.08.2018 приватний виконавець Пиць А.А. з групою (близько 10-и осіб) агресивно настроєних молодиків спортивної тілобудови брутально увірвався до приміщення, в якому боржник був відсутній. В приміщенні на той час проводились ремонтні роботи, знаходились треті особи (працівники субпідрядників, суборендарі). Приватному виконавцю було повідомлено про те, що зазначені особи не вказані у виконавчому документі, в приміщенні знаходиться їх майно. Незважаючи на зазначене, стверджує скаржник, приватний виконавець та фактично залучені ним особи примусово обмежили вільний вхід/вихід третіх осіб з приміщення, можливість користуватись та розпоряджатись належним їм майном.

Підсумовуючи обставини, наведені у скарзі, скаржник стверджує, що фактично приватний виконавець Пиць А.А. перевищив свої повноваження, як особа, яка не має права виконувати такий вид виконавчих документів, відкрив виконавче провадження з примусового виконання неіснуючого наказу Господарського суду Львівської області, оскільки наказу з формулюванням про виселення боржника не існує, порушивши порядок виконання, визначений ст.66 Закону України «Про виконавче провадження» , протиправно виніс постанову про закінчення виконавчого провадження від 07.09.2018 на підставі акту 23.08.2018.

Приватний виконавець просить відмовити у задоволенні скарги. У відзиві на скаргу пояснює, зокрема, хід виконання рішення суду у даній справі; стверджує, що виконавчі дії з майном суборендарів не проводились, жодні заходи примусового виконання до суборендарів не застосовувались. Права та обов»язки роз»яснено, в письмовому вигляді не поступало жодних заперечень. Всі речі осіб, які не є сторонами виконавчого провадження, залишились на попередньому місці. Стягувач має доступ до всього приміщення зазначеного в рішенні. В Акті від 23.08.2018 зафіксовано, що в приміщенні майна боржника не виявлено, боржника і його майна теж немає, домашні тварини відсутні, боржнику встановлена заборона на користування приміщеннями. 06.09.2018 приватному виконавцю надійшов лист стягувача від 05.09.2018 про фактичне виконання рішення суду. 07.09.2018 на виконання вимог п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» приватним виконавцем винесена постанова про закінчення виконавчого провадження.

Приватний виконавець вважає, що доводи скаржника про те, що у приватного виконавця відсутня законна можливість виконувати рішення суду про виселення боржника, юридичної особи, не співпадає з реальністю та правовою позицією, викладеною у Постанові №914/1754/17 від 11.09.2018 Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, у якій аналогічні дії приватного виконавця Пиць А.А. визнані правомірними.

Стверджує, що скаржником жодним доказом не доведено обставин, на які він посилається у скарзі щодо порушення порядку залучення інших осіб до вчинення виконавчих дій. Ні приватним виконавцем ні іншими особами в присутності приватного виконавця при проведенні виконавчих дій не застосовано до них та їх майна жодного заходу примусового характеру, що підтверджується актом приватного виконавця від 23.08.2018 за участю двох понятих та представника Галицького відділу поліції м.Львова. Приватним виконавцем не залучались суб»єкти господарювання для проведення виконавчих дій , у зв»язку з відсутністю необхідності. Всі особи, які перебували в приміщенні, зафіксовані в акті приватного виконавця від 23.08.2018. Приватний виконавець пояснює, що залучення працівників Львівської міської ради, ЛКП «Цитадель центр» (балансоутримувача майна), а також Управління комунальної власності було зумовлене перешкоджанням боржником виконанню рішення суду протягом тривалого часу. Приміщення за адресою м.Львів, пл.Міцкевича, 6/7 належить територіальній громаді м.Львова.

Звертає увагу приватний виконавець на доводи боржника про те, що він (боржник) був відсутній при проведенні виконавчих дій 23.08.2018 і водночас скаржиться про порушення прав третіх осіб. Приватний виконавець також звертає увагу на те, що боржник у скарзі не скаржиться на неповідомлення його про проведення виконавчих дій 23.08.2018, неотримання постанов приватного виконавця, відсутності можливості використання наданих йому прав, не скаржиться на постанови і вимоги приватного виконавця, натомість боржник висловлює свої міркування мовою емоцій, скаржиться на порушення прав третіх осіб, вживаючи слова, які в суспільстві викликають однозначні враження (спортивної тілобудови, брутально увірвались, агресивно настроєні молодики). З огляду на викладене, приватний виконавець вважає, що скаржнику для захисту прав третіх осіб спочатку необхідно надати доручення третіх осіб, потім довести їх законне перебування у приміщенні та надати документальні підтвердження порушення їх прав.

Щодо доводів скаржника про те, що ухвала суду про виселення є окремим виконавчим документом, то приватний виконавець покликається на Постанову Верховного Суду від 24.01.2018 у справі №41/207 , у якій касаційним судом зроблено висновки про те, що зміна способу виконання рішення, здійснена судом в порядку, визначеному ст.121 ГПК України ( в редакції до 15.12.2017), ч.5 ст.15 Закону України «Про виконавче провадження», безумовно не є новим рішенням, але означає прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у спосіб встановлений у рішенні та припинення здійснення тих заходів, які були визначені в рішенні.

Також, приватний виконавець вважає, що Господарським процесуальним кодексом України , зокрема положеннями ст.343 названого Кодексу, не передбачено повноважень у суду за наслідком розгляду скарги скасовувати процесуальні документи виконавця. Щодо визнання протиправними дій приватного виконавця Пиць А.А. щодо складання акту від 23.08.2018 у виконавчому провадженні ВП №55842047, то жодних порушень, як і доказів на підтвердження , боржником в скарзі не наведено. Єдиною підставою є, на думку боржника, визнання постанови про відкриття виконавчого провадження незаконною.

Як стверджує приватний виконавець, ним виконано наказ Господарського суду у справі №914/2583/15 у примусовому порядку. Виконавець не міг передбачити і з аналізу чинного законодавства не випливає, що в майбутньому виконавчий документ, а саме наказ Господарського суду №914/2583/15 може бути скасований, а тому вважає, що вирішувати питання щодо законності виконавчих дій приватного виконавця через призму постанови апеляційної інстанції від 12.12.2018, є незаконним, не справедливим і таким, що суперечить принципу обов»язковості судових рішень.

Представник стягувача, Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради просить відмовити у задоволенні скарги. Вважає, що приватним виконавцем не допущено порушень вимог Закону України «Про виконавче провадження» при вчиненні виконавчих дій з примусового виконання рішення суду у справі №914/2583/15. Представник стягувача підтвердила, що рішення реально виконано і станом на даний час стягувач має вільний доступ до майна, яке знаходиться за адресою пл.Міцкевича,6/7 у м.Львові та що відсутні перешкоди для стягувача у користуванні, володінні та розпоряджені цим майном.

В судовому засіданні 11.02.2019 оголошено вступну та резолютивну час тини прийнятої господарським судом ухвали за результатами розгляду скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Кіновідеомистецький центр дозвілля «Кассандра» на дії приватного виконавця Пиць А.А. та постанову про закінчення виконавчого провадження від 07.09.2018 року.

Розглянувши матеріали скарги, матеріали справи, заслухавши пояснення представників скаржника (боржника), стягувача та приватного виконавця, господарський суд встановив наступне.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 16.10.2015 року у справі №914/2583/15 позов задоволено частково: розірвано договір оренди цілісного майнового комплексу №10 від 26.06.2001р., укладений між Управлінням ресурсів Львівської міської ради та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кіновідеомистецький центр дозвілля «Кассандра»; зобов'язано Товариство з обмеженою відповідальністю «Кіновідеомистецький центр дозвілля «Кассандра» повернути Управлінню комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради цілісний майновий комплекс державного комунального підприємства «Кіновідеоцентр «Кассандра», розташований за адресою: м. Львів, пл. Міцкевича, 6/7 та стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Кіновідеомистецький центр дозвілля «Кассандра» на користь Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради 2436,00 грн. судового збору. (Том 1, а.с.239-249).

З огляду на встановлені у справі обставини, господарський суд прийшов до висновку, що доводи позивача про розірвання Договору оренди від 26.06.2001р., у зв'язку з порушенням відповідачем своїх зобов'язань щодо використання об'єкту оренди відповідно до умов договору та його призначення, а також у зв»язку із передачею обєкту оренди в користування третіх осіб без згоди на це орендодавця є обґрунтованими, підтверджені належними та допустимими доказами і не спростовані відповідачем, а тому підлягають до задоволення повністю.

Згідно з ч. 1 ст.27 ЗУ «Про оренду державного та комунального майна» у разі, зокрема, розірвання договору оренди орендар зобов'язаний повернути орендодавцеві об'єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди.

Частиною першою статті 785 ЦК України також визначено, що у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Аналогічні за змістом обовязки орендаря передбачено в п.5.6 Договору оренди від 26.06.2001р.

Враховуючи наведені положення, а також факт розірвання договору оренди суд вважав, що позовні вимоги про зобов'язання відповідача повернути цілісний майновий комплекс, що знаходиться за адресою: м. Львів, пл. Міцкевича, 6/7 є обґрунтованими, узгоджуються із способами захисту прав, передбаченими ст.16 ЦК України та ст.20 ГК України та підлягають до задоволення повністю.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 21.01.2016р. у справі №914/2583/15 рішення Господарського суду Львівської області від 16.10.2018р. залишено без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кіновідеомистецький центр дозвілля «Кассандра» - без задоволення.(Том 2, а.с. 51-56).

Постановою Вищого господарського суду України від 21 березня 2016р. у справі №914/2583/15 касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кіновідеомистецький центр дозвілля «Кассандра» залишено без задоволення, а постанову Львівського апеляційного господарського суду від 21.01.2016р. та рішення Господарського суду Львівської області від 16.10.2015р. залишено без змін.(Том 2, а.с.90-96).

31.03.2016р. на примусове виконання рішення Господарського суду Львівської області від 16.10.2015р. у справі №914/2583/15 було видано відповідні накази (№044399 та №044400).(Том 2, а.с.119-120).

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 21.06.2016 у справі № 914/2583/15 було повернуто без розгляду Галицькому відділу державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області заяву про зміну способу і порядку виконання рішення.(Том 2, а.с.128-130).

Задоволивши заяву Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради про зміну способу виконання рішення Господарського суду Львівської області від 16.10.2015р. у справі № 914/2583/15, ухвалою від 28.07.2016 суд змінив спосіб виконання рішення від 16.10.2015р. у справі № 914/2583/15 в частині зобов»язання Товариства з обмеженою відповідальністю «Кіновідеомистецький центр дозвілля «Кассандра» (79000, м. Львів, пл. Міцкевича, 6/7; ) повернути Управлінню комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради (79008, м. Львів, пл. Галицька, 15; код ЄДРОПУ 25558625) цілісний майновий комплекс державного комунального підприємства «Кіновідеоцентр «Кассандра», розташований за адресою: м. Львів, пл. Міцкевича, 6/7 на виселити Товариство з обмеженою відповідальністю «Кіновідеомистецький центр дозвілля «Кассандра» (79000, м. Львів, пл. Міцкевича, 6/7; ) з цілісного майнового комплексу державного комунального підприємства «Кіновідеоцентр «Кассандра», розташованого за адресою: м. Львів, пл. Міцкевича, 6/7. (том 2, а.с.163-167).

12.04.2016р. державним виконавцем Галицького ВДВС ЛМУЮ винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №50807931 щодо примусового виконання рішення у справі №914/2583/15, надано боржнику строк для добровільного виконання рішення.

20.04.2016р. державним виконавцем здійснено вихід на місце знаходження ЦМК ДКП «Кіновідеоцентр «Кассандра» - м. Львів, пл. Міцкевича, 6/7 та встановлено відсутність боржника за вказаною адресою, про що свідчить відповідний Акт державного виконавця від 20.06.2016р. (Т. 2, а.с. 134).

09.06.2016р. державним виконавцем проведено повторний вихід за адресою м. Львів, пл. Міцкевича, 6/7, за результатами котрого встановлено відсутність ТОВ «Кіновідеомистецький центр дозвілля «Кассандра» за вказаною адресою, що підтверджується Актом державного виконавця від 09.06.2016р. (Т. 2, а.с. 136).

У звязку з відсутністю боржника за адресою, вказаною у виконавчому документі, 13.06.2016р. державним виконавцем на підставі п. 5 ч. 1 ст. 47, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову ВП №50807921про повернення виконавчого документа стягувачеві.

Судом було встановлено, що станом на день розгляду заяви стягувача про зміну способу виконання рішення суду, рішення господарського суду Львівської області від 16.10.2015р. у справі №914/2583/15 про повернення ТОВ «Кіновідеомистецький центр дозвілля «Кассандра» Управлінню комунальної власності ДЕП ЛМР цілісного майнового комплексу державного комунального підприємства «Кіновідеоцентр «Кассандра», розташованого за адресою: м. Львів, пл. Міцкевича, 6/7, залишалось невиконаним.

Господарський суд дійшов висновку в ухвалі від 28.07.2016 , що статтею 78 Закону України «Про виконавче провадження» визначено порядок виконання рішення про виселення боржника, який за своєю суттю відповідає прийнятому судом рішенню про повернення цілісного майнового комплексу та при цьому допускає можливість виселення боржника за його відсутності.

Частиною 2, 4 ст. 78 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі невиконання боржником рішення самостійно державний виконавець виконує його примусово. Виселення полягає у звільненні приміщення, зазначеного у виконавчому документі, від особи (осіб), яка виселяється, її майна, домашніх тварин та у забороні такій особі користуватися цим приміщенням.

Судом також вказано в ухвалі, що зміна способу та порядку виконання рішення є однією з процесуальних гарантій захисту та відновлення захищених судом прав та інтересів фізичних і юридичних осіб. Зі змісту та призначення інституту зміни способу та порядку виконання рішення, ухвали, постанови вбачається, що він є ефективним процесуальним засобом, який спрямований на гарантування виконання судового рішення.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 15.08.2016 у справі №914/2583/15 повернуто апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кіновідеомистецький центр дозвілля «Кассандра» б/н від 05.08.2016 на ухвалу Господарського суду Львівської області від 28.07.2016 про задоволення заяви Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради про зміну способу виконання рішення Господарського суду Львівської області від 16.10.2015 у справі №914/2583/15.(Том 2, а.с.173-174).

Товариство з обмеженою відповідальністю «Кіновідеомистецький центр дозвілля «Кассандра» подало касаційну скаргу до Вищого господарського суду України на ухвалу Львівського апеляційного господарського суду від 15.08.2016 у справі №914/2583/15.

Постановою Вищого господарського суду України від 14 листопада 2016 року у справі №914/2583/15 касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кіновідеомистецький центр дозвілля «Кассандра» залишено без задоволення; ухвалу Львівського апеляційного господарського суду від 15.08.2016 у справі №914/2583/15 залишено без змін. (Том 2, а.с.234-238).

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 04.11.2016 у справі №914/2583/15 відкладено вирішення питання про прийняття до розгляду скарги Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради від 04.11.2016р. №2302-вих-4742 про зобов'язання державного виконавця вжити заходів щодо виконання наказу Господарського суду Львівської області від 31.03.2016р. №914/2583/15, вселення Управління комунальної власності ДЕП ЛМР в нежитлові приміщення, які знаходяться на пл.Міцкевича, 6/7 у м.Львові, визнання недійсною постанови Франківського ВДВС ЛМУЮ про повернення виконавчого документа стягувачеві від 19.10.2016р. ВП №51927060, зобов'язання відновити виконавче провадження та виконати рішення Господарського суду Львівської області у справі №914/2583/15, визнання дій державного виконавця щодо виконання рішення господарського суду Львівської області у справі №914/2583/15 неправомірними і незаконними, до повернення справи №914/2583/15 до Господарського суду Львівської області.(Том 3, а.с.2-3).

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 08.12.2016 у справі № 914/2583/15 повернуто без розгляду Управлінню комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради скаргу від 04.11.2016р. №2302-вих-4742.(том 3, а.с.21-23).

Ухвалою від 05.01.2017 у справі №914/2583/15 Господарський суд Львівської області визнав поважними причини пропуску Управлінням комунальної власності ДЕП ЛМР строку для подання скарги про визнання недійсною постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 19.10.2016р. ВП 51927060, визнання дій державного виконавця неправомірними і незаконними, зобов'язання державного виконавця вжити заходів для виконання наказу у справі № 914/2583/15; судове засідання з розгляду розгляд скарги суд призначив на 23.01.17 р. (Том 3, а.с.29-30).

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 23.02.2017 у справі №914/2583/15 скаргу Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради на дії державного виконавця Галицького ВДВС ЛМУЮ №2302-вих-5666 від 27.12.2016р. задоволено частково.

Визнано незаконною постанову Галицького ВДВС м. Львова про повернення виконавчого документа стягувачеві ВП №51927060 від 19.10.2016р. В решті скарги - відмовлено.(Том 3, а.с.-136-142).

Ухвала суду мотивована тим, що повернення виконавчого документу на підставі п.5 ч.1 ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження» є неправомірним, так як зміст вказаного пункту свідчить про те, що на його підставі підлягають поверненню виконавчі документи, що не можуть бути виконані без участі боржника, у випадку неможливості встановити особу боржника чи з'ясувати його місцезнаходження. Водночас, згідно абз.2 ч.2 ст.66 Закону відсутність боржника, належним чином повідомленого про день і час примусового виселення, під час виконання рішення про виселення боржника не є перешкодою для його виселення. Відтак, суд дійшов висновку, що наказ про примусове виселення ТзОВ «Кассандра» належить до виконавчих документів, які можуть бути виконані без участі останнього. При цьому, суд в ухвалі зазначив, що при вчиненні 19 жовтня 2016 року виконавчих дій щодо примусового виконання рішення, державний виконавець обмежився лише встановленням факту відсутності боржника у приміщеннях і жодним чином не досліджував питання наявності чи відсутності майна боржника у приміщеннях за адресою м.Львіів, пл.Міцкевича,6/7. Такі дії виконавця суд вважав неправомірними, а його висновок щодо неможливості виселити боржника із займаних приміщень передчасним. Суд визнав незаконною постанову державного виконавця від 19 жовтня 2016 року ВП №51927060 про повернення виконавчого документа стягувачу.

Не погоджуючись з ухвалою Господарського суду Львівської області від 23.02.2017 у даній справі, Товариство з обмеженою відповідальністю «Кіновідеомистецький центр дозвілля «Кассандра» подало апеляційну скаргу б/н від 06 березня 2017 року до Львівського апеляційного господарського суду, у якій просило визнати поважними причини пропуску Товариством строку на подання апеляційної скарги та відновити пропущений строк на подання апеляційної скарги. Ухвалу Господарського суду Львівської області від 23.02.2017 у справі №914/2583/15 скасувати. (том 3.а.с.158-162).

Слід зазначити, що співставивши зміст апеляційної скарги ТзОВ «Кіновідеомистецький центр дозвілля «Кассандра» від 06 березня 2017 на ухвалу господарського суду Львівської області від 23.02.2017 року у справі №914/2583/15 (том 3, а.с.152-162) зі змістом скарги на дії приватного виконавця Пиць А.А. на постанову про закінчення виконавчого провадження від 07.09.2018, яка розглядається господарським судом Львівської області (том 5, а.с.32-36) виявлено , що в основному обгрунтування незаконності ухвали суду від 23.02.2017 та обставин, які покладені в основу скарги на дії приватного виконавця Пиць А.А. є ідентичними.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 27 березня 2017 у справі № 914/2583/15 ухвалу Господарського суду Львівської області від 23 лютого 2017 року у справі №914/2583/15 залишено без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кіновідеомистецький центр дозвілля «Кассандра» - без задоволення. (Том 3, а.с.180-186).

Колегія суддів апеляційної інстанції вважала вірним висновок суду першої інстанції про те, що повернення виконавчого документу на підставі вказаного п.5 ч.1 ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження» в даному випадку є неправомірним, оскільки наказ Господарського суду Львівської області від 31.03.2016 року про примусове виселення ТзОВ «Кассандра» належить до виконавчих документів, які можуть бути виконані без участі боржника, в той час, як вказана норма підлягає застосуванню у випадках, коли виконавчі документи не можуть бути виконані без участі боржника.

Примусове виселення, зазначено у Постанові, полягає у звільненні приміщення, зазначеного у виконавчому документі, від боржника, його майна, домашніх тварин та у забороні боржнику користуватися цим приміщенням.

При вчиненні 19 жовтня 2016 року виконавчих дій щодо примусового виселення боржника, державний виконавець лише встановив факт відсутності боржника у приміщенні, при цьому, питання наявності чи відсутності майна боржника у приміщенні за адресою: пл.Міцкевича,6/7 у м.Львові державним виконавцем не досліджувалось, дії, передбачені ч.5 ст.66 ЗУ «Про виконавче провадження», не вчинялись.

За висновками апеляційної інстанції, доводи скаржника про скасування ухвали Господарського суду Львівської області від 23 лютого 2017 року у справі №914/2583/15, винесеної за результатами розгляду скарги Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, є безпідставними та необґрунтованими, а обставини, на які він посилається не підтверджені належними та допустимими доказами.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Господарського суду Львівської області від 30.06.2017 у справі №914/2583/15 прийнято до розгляду скаргу Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради про визнання недійсною постанови Галицького ВДВС міста Львів ГТУЮ у Львівській області про повернення виконавчого документа стягувачу від 02.06.2017р. ВП №53855633, визнання дій державного виконавця неправомірними і незаконними, зобов»язання державного виконавця вжити заходів для виконання наказу суду у справі № 914/2583/15.(Том 3, а.с.201-202).

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 30.08.2017 у справі №914/2583/15 скаргу Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради на дії державного виконавця Галицького ВДВС м. Львів ГТУЮ у Львівській області від 22.06.2017р. №2302-вих-3153 задоволено частково .Визнано незаконною постанову головного державного виконавця Галицького ВДВС м. Львів ГТУЮ у Львівській обл. про повернення виконавчого документа стягувачу ВП №53855633 від 02.06.2017р. В решті вимог скарги - відмовлено (Том 4, а.с.19-25).

Як вбачається зі змісту зазначеної ухвали, в ході розгляду скарги судом було встановлено, що на примусове виконання рішення Господарського суду від 16.10.2015 у справі №914/2583/15, яке залишено без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 21.01.2016р. та постановою Вищого господарського суду України від 21.03.2016р. , 31.03.2016р. господарським судом Львівської області було видано відповідні накази.

Ухвалою господарського суду від 28.07.2016р. у справі №914/2583/15 було змінено спосіб виконання рішення Господарського суду Львівської області від 16.10.2015р. у справі № 914/2583/15 в частині зобов'язання ТзОВ «Кіновідеомистецький центр дозвілля «Кассандра» повернути Управлінню комунальної власності ДЕП ЛМР цілісний майновий комплекс ДКП «Кіновідеоцентр «Кассандра», розташований за адресою: м.Львів, пл.Міцкевича,6/7 на виселити ТОВ «Кіновідеомистецький центр дозвілля «Кассандра» з цілісного майнового комплексу ДКП «Кіновідеоцентр «Кассандра», розташованого за адресою: пл.Міцкевича,6/7.

15.08.2016р. державним виконавцем Галицького ВДВС м. Львова винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №51927060 та надано ТОВ «Кассандра» строк до 21.08.2016р. самостійно виконати виконавчий документ.

19.10.2016р. державним виконавцем Галицького ВДВС м. Львова було винесено Постанову ВП №51927060 про повернення виконавчого документу стягувачеві на підставі положень п.5 ч.1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження».

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 23.02.2017р. у справі №914/2583/15 скаргу Управління комунальної власності ДЕР ЛМР на дії державного виконавця Галицького ВДВС ЛМУЮ задоволено частково, визнано незаконною постанову Галицького ВДВС м. Львова про повернення виконавчого документа стягувачеві ВП №51927060 від 19.10.2016р., в решті скарги відмовлено.

У зв'язку з наведеним, 05.05.2017р. головним державним виконавцем Галицького ВДВС м. Львів ГТУЮ у Львівській обл. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №53855633, надано боржнику строк для самостійного виконання рішення протягом 10 робочих днів, стягнуто з боржника 12800,00 грн. виконавчого збору.

19.05.2017р. державним виконавцем здійснено вихід на місце знаходження ЦМК ДКП «Кіновідеоцентр «Кассандра» -м.Львів, пл.Міцкевича,6/7, за результатами складено відповідний акт. В акті зазначено, що боржника за вказаною адресою не виявлено, натомість у приміщенні знаходяться адвокати, якими надано копії договорів суборенди, укладених між ТОВ «Кіновідеомистецький центр дозвілля «Кассандра» та ФОП Підлісним І.Ю., між ФОП Підлісним Ю.І. та ФОП Скоробагатим М.В.

У зв'язку з відсутністю боржника за адресою, вказаною у виконавчому документі, 02.06.2017р. головним державним виконавцем на підставі п. 5 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві ВП №53855633.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачалось, що відсутність боржника за місцем проведення виконавчих дій, укладення останнім ряду договорів, представлення суборендарями витягу з протоколу засідання постійної комісії комунального майна та власності від 22.09.2015р., яким задоволено звернення ТОВ «Кассандра» щодо суборенди приміщень за адресою: м.Львів, пл.Міцкевича,6/7, унеможливило проведення виконавчих дій з примусового виселення боржника, оскільки згідно вимог ст. 66 Закону України «Про виконавче провадження» виселенню підлягають виключно особи, які зазначені у виконавчому документі, натомість такі у приміщенні відсутні.

Постанову про повернення виконавчого документу від 02.06.2017р. оскаржив стягувач з тих підстав, що виконавцем не було вчинено всіх дій, зазначених у Законі України «Про виконавче провадження» для належного виконання рішення. Зокрема, всупереч ч. 2 ст. 66 Закону (якою передбачено, що відсутність боржника не є перешкодою для його виселення) не здійснено виселення ТзОВ «Кіновідеомистецький центр дозвілля «Кассандра». На думку скаржника, повернення виконавчого документу з підстав знаходження в приміщеннях суборендарів є безпідставним, оскільки, по-перше, боржник не вправі був укладати вказаних договорів, а по-друге, у зв'язку із розірванням договору оренди між УКВ та ТОВ «Кассандра» всі договори суборенди, в силу положень чинного законодавства України припинили свою дію, а тому суборендарі безпідставно займають вказані приміщення. У зв'язку з цим скаржник просив суд визнати недійсною постанову державного виконавця Галицького ВДВС м. Львів ГТУЮ у Львівській області про повернення виконавчого документа стягувачу від 02.06.2017р. ВП №53855633, зобов'язати державного виконавця відновити виконавче провадження, виконати рішення господарського суду Львівської області від 16.10.2015р. у справі №914/2583/15, вжити передбачених законодавством заходів для виконання наказу Господарського суду Львівської області №914/2583/15 від 31.03.2016р. та визнати дії державного виконавця по виконанню вказаного рішення неправомірними та незаконними.

Встановивши наведені обставини справи, суд вважав, що скарга підлягає частковому задоволенню.

Як встановлено судом на підставі матеріалів справи і зазначено в ухвалі від 30.08.2017р, в провадженні Галицького ВДВС м. Львів ГТУЮ у Львівській обл. перебувало ВП №53855633 щодо виселення (з урахуванням ухвали суду від 28.07.2016р. про зміну способу виконання рішення) ТОВ «Кіновідеомистецький центр дозвілля «Кассандра» з цілісного майнового комплексу ДКП «Кіновідеоцентр «Кассандра», розташованого за адресою: м.Львів, пл.Міцкевича,6/7.

19.05.2017р. державний виконавець у зв'язку з невиконанням боржником у самостійному порядку рішення суду та з метою його примусового виконання здійснив вихід за адресою розташування приміщення, зазначеного у виконавчому документі. Однак, 19.05.2017р. примусове виконання рішення не відбулося, оскільки при виході за адресою м.Львів, пл.Міцкевича,6/7 боржника не виявлено. Натомість за вказаною адресою знаходилися фізичні особи, які не визначені виконавчим документом як боржники та які перебувають у приміщенні на підставі договорів суборенди, копії котрих державним виконавцем було долучено до матеріалів справи. А тому, на підставі п. 5 ч. 1 ст. 37 Закону, державний виконавець повернув виконавчий документ стягувачу.

В даному випадку суд вважав, що повернення виконавчого документу на підставі п. 5 ч. 1 ст. 37 Закону є неправомірним, так як зміст п. 5 ч. 1 ст. 37 Закону свідчить про те, що на його підставі підлягають поверненню виконавчі документи, що не можуть бути виконані без участі боржника, у випадку неможливості встановити особу боржника чи з'ясувати його місцезнаходження. Водночас, згідно абз. 2 ч. 2 ст. 66 Закону відсутність боржника, належним чином повідомленого про день і час примусового виселення, під час виконання рішення про виселення боржника не є перешкодою для його виселення. Тобто, наказ про примусове виселення ТОВ «Кассандра» належить до виконавчих документів, які можуть бути виконані без участі останнього.

Крім того, суд зазначив, що в ухвалі від 23.02.2017р. у справі №914/2583/15 (яка у встановленому законом порядку набрала законної сили) Господарський суд зазначав про неможливість повернення виконавчого документу в даному виконавчому провадженні на підставі п. 5 ч. 1 ст. 37 Закону, однак попри це, при повторному поверненні виконавчого документу стягувачу 02.06.2017р. у ВП №53855633 державним виконавцем не було враховано висновків Господарського суду.

За висновками суду, матеріалами справи (зокрема актом державного виконавця від 19.05.2017р.) підтверджується, що державний виконавець обмежився лише встановленням факту відсутності боржника у приміщеннях і жодним чином не досліджував питання наявності чи відсутності майна боржника у приміщеннях за адресою м.Львів, пл.Міцкевича,6/7. Такі дії виконавця суд вважав неправомірними, а його висновок щодо неможливості виселити боржника із займаних приміщень передчасним.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 09.10.2017 у справі № 914/2583/15 відмовлено у задоволенні клопотання ТОВ «Кіновідеомистецький центр дозвілля «Кассандра» (вх. № апеляційного суду 01-05/4734/17 від 05.10.2017) про поновлення встановленого для апеляційного оскарження строку. Апеляційну скаргу ТОВ «Кіновідеомистецький центр дозвілля «Кассандра» від 22.09.2017 (вх. № апеляційного суду 01-05/4718/17 від 05.10.2017) на ухвалу господарського суду Львівської області від 30.08.2017 у справі № 914/2583/15 повернуто скаржнику без розгляду.(Том 4, а.с.31-34).

Розглянувши матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Кіновідеомистецький центр дозвілля "Кассандра" на ухвалу Львівського апеляційного господарського суду від 09.10.2017 р. у справі № 914/2583/15, Вищий господарський суд України ухвалою від 09 листопада 2017 у справі № 914/2583/15 касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Кіновідеомистецький центр дозвілля "Кассандра" із доданими матеріалами повернути скаржнику без розгляду(Том 4, а.с.92).

Розглянувши матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Кіновідеомистецький центр дозвілля "Кассандра" на ухвалу Львівського апеляційного господарського суду від 09.10.2017 у справі № 914/2583/15 Верховний Суд ухвалою від 19 лютого 2018 касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Кіновідеомистецький центр дозвілля "Кассандра" залишив без руху до 19.03.2018.(Том 4, а.с.66-69).

Розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Кіновідеомистецький центр дозвілля "Кассандра" на ухвалу Львівського апеляційного господарського суду від 09.10.2017 про визнання незаконною постанови головного державного виконавця Галицького відділу державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області про повернення виконавчого документа стягувачу Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду Постановою від 20 квітня 2018 у справі №914/2583/15 касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Кіновідеомистецький центр дозвілля "Кассандра" залишив без задоволення, а ухвалу Львівського апеляційного господарського суду від 09.10.2017 у справі №914/2583/15 залишив без змін. (Том 4, а.с.124-129).

Колегія суддів визнала правомірним висновок апеляційного суду, покладений в основу оскаржуваної ухвали щодо неповажності причин пропуску скаржником строку апеляційного оскарження рішення у справі. За висновками суду пропуск строку на апеляційне оскарження залежав не від об'єктивних причин, а від суб'єктивних чинників, які особа, що звернулась із апеляційною скаргою, могла і повинна була уникнути при подачі апеляційної скарги.

Отже, з висновків судових інстанцій у наведених вище ухвалах та постановах, які набрали законної сили слідує, що в провадженні органів виконавчої служби, зокрема Галицького ВДВС м. Львів ГТУЮ у Львівській області, перебувало ВП №53855633 щодо виселення (з урахуванням ухвали суду від 28.07.2016р. про зміну способу виконання рішення) ТОВ «Кіновідеомистецький центр дозвілля «Кассандра» з цілісного майнового комплексу ДКП «Кіновідеоцентр «Кассандра», розташованого за адресою: м.Львів, пл.Міцкевича,6/7.

Судовими інстанціями було встановлено, що рішення Господарського суду Львівської області від 16.10.2015 року у справі №94/2583/15 боржником, Товариства з обмеженою відповідальністю "Кіновідеомистецький центр дозвілля "Кассандра", у добровільному порядку та у строки встановлені державним виконавцем, не виконано. Фактично рішення суду, яке проголошено «Іменем України» та яке набрало чинності, оскільки його законність підтверджена вищими судовими інстанціями, впродовж трьох років не виконано боржником.

Матеріали справи не містять жодних доказів, які б свідчили про звернення Товариства з обмеженою відповідальністю "Кіновідеомистецький центр дозвілля "Кассандра" до органів виконавчої служби, на виконанні у яких перебував наказ суду з примусового виконання рішення щодо виселення (з урахуванням ухвали суду від 28.07.2016р. про зміну способу виконання рішення) стосовно виконання боржником судового рішення, виконання обов»язку з негайного повернення стягувачу належного йому майна, у зв»язку із розірванням договору оренди. Натомість, як вбачається із матеріалів у справі (апеляційних, касаційних скарг, заяв тощо) боржник «маючи намір» повернути стягувачу належне йому майно, однак не у добровільному, а у примусовому порядку не погоджується, зокрема із закінченням виконавчого провадження, у зв»язку із реальним виконанням рішення суду, наявністю у стягувача можливості використовувати майно, яке є комунальною власністю, а має наміри відновити виконавче провадження, адже Закон України «Про виконавче провадження», у випадку визнання недійсною постанови про закінчення виконавчого провадження передбачає саме такі наслідки. При цьому скаржник, як вбачається зі змісту скарги, вбачає у виконавчих діях приватного виконавця з примусового виконання рішення суду порушення прав та законних інтересів третіх осіб ( працівників суборендарів, суборендарів) які невідомо на яких підставах перебувають у спірних приміщеннях (оскільки, у зв»язку із розірванням договору оренди між стягувачем та скаржником за рішення суду від 16.10.2015, перебування таких осіб у приміщеннях за адресою м.Львів, пл.Міцкевича, 6/7 на умовах суборендарів не знаходить будь-якого правового обгрунтування). Скарга не містить пояснення, у чому полягають порушення прав боржника вчиненими приватним виконавцем виконавчими діями, адже саме на боржника рішенням суду у 2015 році покладено обов»язок повернути стягувачу майно, оскільки правові підстави для користування боржником цим майном припинились.

З матеріалів виконавчого провадження, які долучені до відзиву на скаргу приватним виконавцем, вбачається наступне.

19.02.2018 , за вх.№277, приватним виконавцем Пиць Андрієм Андрійовичем зареєстровано письмове звернення Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради від 16.02.2018 №2302-вих-1200 про скерування для виконання наказу Господарського суду Львівської області №914/2583/15 від 31.03.2016 .

До листа-звернення долучено оригінал наказу Господарського суду Львівської області від 31.03.2016 у справі №914/2583/15 та докази сплати авансового платежу.

Постановою приватного виконавця від 20.02.2018 ВП №55842047 відкрито виконавче провадження за заявою стягувача про примусове виконання наказу №914/2583/15, виданого 31.03.2016 Господарським судом Львівської області. Постанова мотивована посиланням на положення ст.ст.3,4,24,25,26,27 Закону України «Про виконавче провадження». У Постанові боржнику встановлено строк для добровільного виконання рішення суду - протягом 10 робочих днів, до 06.03.2018 включно.

Керуючись ст.31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Пиць А.А. , при примусовому виконанні наказу №914/2583/15 від 31.03.2018 здійснено 20.02.2018 розрахунок основної винагороди приватного виконавця у сумі 16682,27 грн, що складає чотири мінімальні розміри заробітної плати.

Розрахунок основної винагороди приватного виконавця не оскаржений боржником у порядку та строки, встановлені Законом України» «Про виконавче провадження», хоча, як слідує зі змісту, розрахунок направлено сторонам виконавчого провадження для ознайомлення. Скарга не мотивована посиланням скаржника на зворотнє.

Оскільки рішення суду боржником не виконано без поважних причин у встановлений виконавцем строк, про що складено акт приватного виконавця від 12.03.2018, 15.03.2018 приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Пиць А.А прийнято Постанову (ВП №55842047) про накладення на боржника, ТзОВ "Кіновідеомистецький центр дозвілля "Кассандра" , штрафу на користь держави у розмірі 5100 грн.

У п.2 зазначеної Постанови приватним виконавцем зобов»язано боржника виконати рішення протягом десяти робочих днів та попереджено про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення.

Постанова від 15.03.2018 ВП №55842047 про накладення штрафу не оскаржена боржником.

З матеріалів виконавчого провадження вбачається, що в додаток до листа від 19.03.2018 №2302-вих-1868 стягувач, Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, надіслало приватному виконавцю Пиць А.А. ухвалу Господарського суду Львівської області від 28.07.2016 про зміну способу виконання рішення Господарського суду Львівської області від 16.10.2015.( вх.№348 від 21.03.2018).

У скерованій боржнику Вимозі від 29.03.2018 №855, повідомляючи боржника про перебування в провадженні приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Пиць А.А. виконавчого провадження №55842047 від 20.02.2018 з примусового виконання наказу №914/2583/15, виданого 31.03.2016 Господарським судом Львівської області про виселення ТзОВ «Кіновідеомистецький центр дозвілля "Кассандра" з цілісного майнового комплексу державного комунального підприємства «Кіновідеоцентр «Кассандра», розташованого за адресою : м.Львів, пл.Міцкевича, 6/7 ( боржник - ТзОВ « Кіновідеомистецький центр дозвілля "Кассандра", ; стягувач -Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради, код ЄДРПОУ 2555825), з метою неупередженого, своєчасного і в повному обсязі виконання рішення та керуючись ст.26 Закону України «Про виконавче провадження», приватний виконавець вимагав у боржника виконати рішення суду протягом 10 робочих днів, тобто до 10.04.2018 року включно, а саме виселитись Товариству з обмеженою відповідальністю «Кіновідеомистецький центр дозвілля «Кассандра» з цілісного майнового комплексу державного комунального підприємства «Кіновідеоцентр «Кассандра», розташованого за адресою м.Львів, пл.Міцкевича,6/7.

У вимозі попереджено боржника, що відповідно до частини четвертої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов»язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

За умисне невиконання рішення суду, що набрало законної сили винні особи несуть кримінальну відповідальність згідно зі статтею 382 Кримінального кодексу України.

Боржник у скарзі не посилається на те, що не отримав Вимогу виконавця від 29.03.2019 №855.

З матеріалів виконавчого провадження вбачається, що 16.07.2018 актом приватного виконавця встановлено, що рішення суду не виконано.

17.07.2018 приватним виконавцем винесено постанову про накладення на боржника штрафу в розмірі 10200 грн. та зобов»язано виконати рішення суду протягом 10-ти днів.

08.08.2018 актом приватного виконавця встановлено, що рішення суду не виконано, виконання перенесено на 23.08.2018.

10.08.2018 приватним виконавцем скеровано боржнику повідомлення про призначення виконання на 23.08.2018 на 11:00 год.

23.08.2018 актом приватного виконавця встановлено: приватним виконавцем здійснено вихід за адресою м.Львів,пл.Міцкевича,6/7 у цілісний майновий комплекс. За даною адресою знаходились Копанишин Андрій Миколайович та ОСОБА_12. Копанишин Андрій Миколайович є представником Шалай Костянтина Михайловича згідно довіреності від 20.08.2018. Копанишин Андрій Миколайович повідомив, що все майно, яке є в приміщенні цілісного майнового комплексу за адресою м.Львів, пл.Міцкевича , 6/7 належить Шалай Костянтину Михайловичу, а саме : 5 столів офісних темно-коричневого кольору, 5 стільців офісних і 2 крісла м»ягких. Зі слів Копанишин Андрій Миколайовича іншого майна немає і про наявність такого майна йому не відомо, крім вище перелічених речей .Згідно з слів Копанишин Андрія Миколайовича є майно, яке належить його довірителю Шалай Костянтину Михайловичу, а саме: котел Вермет, білого кольору газовий та інше майно яке невідомо кому належить. Жодних документів, які підтверджують право власності на майно в процесі виконання подано не було. З присутніх осіб ніхто не повідомив про наявність майна, яке належить боржнику. Одне з приміщень комплексу перебуває в стані ремонту і визначити предмети і майно, яке не є конструктивом приміщення та належить боржнику не є можливим. Присутніх попереджено про можливість забрати власне майно, яке їм належить. В приміщенні майна боржника не виявлено, боржника і його майна теж немає, домашні тварини відсутні, боржнику встановлена заборона на користування приміщенням. Виконавчі дії з майном суборендарів не проводились, жодні заходи примусового виконання до суборендарів не проводились, жодних заходів примусового виконання до суборендарів не застосовувались. Права й обов»язки роз»яснено, в письмовому вигляді не поступило заперечень. Всі речі, осіб, які не є сторонами, залишились на попередньому місці. Стягувач має доступ до всього приміщення зазначеного в рішенні. Акт складається в одному екземплярі, надсилається сторонам копія, та за необхідністю учасникам. Інших запитів, клопотань не поступало. Здійснюється фотофіксація.

З матеріалів виконавчого провадження вбачається, що 27.08.2018 до приватного виконавця Пиць А.А. надійшла заява (лист) представника ТзОВ «Кіновідеомистецький центр дозвілля «Кассандра» Чапляк І.Р. (довіреність від 22 серпня 2018) про надання для ознайомлення та зняття фотокопій матеріалів виконавчого провадження ВП №55842047.

Дане клопотання приватним виконавцем задоволено. Представник боржника ознайомився з усіма матеріалами ВП №55842047, про що на поданому ним клопотанні зробив відповідний запис.

06.09.2018, за вх.№1053, приватним виконавцем Пиць А.А. зареєстровано лист стягувача, Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку від 05.09.2018 №2302-вих-5437, у якому стягувач повідомляв про наявність у нього доступу до приміщень за адресою м.Львів, пл.Міцкевича, 6/7, та просив закрити виконавче по наказу Господарського суду Львівської області №914/2583/15 від 31.03.2016 на підставі п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження».

07.09.2018 на виконання вимог п.9 ч.1 ст.39 Закону «Про виконавче провадження» приватним виконавцем винесена Постанова про закінчення виконавчого провадження.

При прийнятті ухвали суд виходив з наступного:

Обгрунтовуючи скаргу скаржник стверджує, що виконання рішення про виселення боржника не може здійснюватись приватним виконавцем, а виключно державним виконавцем, а тому приватний виконавець Пиць А.А., виконуючи рішення про виселення скаржника, грубо порушив вимоги Закону України «Про виконавче провадження» та вийшов за межі повноважень, наданих зазначеним Законом приватному виконавцю.

У силу статей 1, 5 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, законами та нормативно-правовими актами. Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких установлюються Законом № 1403-VIII.

Законом № 1403-VIII визначено основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) державними виконавцями органів державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус. Завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом (стаття 3).

Пункт 6 частини першої статті 4 Закону № 1403-VIII та пункт 4 частини першої статті 2 Закону № 1404-VIII установлюють принцип (засаду) диспозитивності виконавчого провадження та визначають його обов'язковість при здійсненні виконавчого провадження органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями.

Цей принцип полягає, зокрема, у наданні стягувачу права вибору - пред'явити виконавчий документ для примусового виконання до органу державної виконавчої служби або до приватного виконавця, якщо виконання рішення відповідно до статті 5 Закону № 1404-VIII віднесено до компетенції і органів державної виконавчої служби, і приватних виконавців (абзац другий частини першої статті 19 цього Закону). Тобто вищевказані положення надають стягувачу право на власний розсуд обрати орган, що буде здійснювати примусове виконання, обираючи при цьому між державною виконавчою службою та приватними виконавцями.

Частина перша статті 27 Закону № 1403-VIII і частина друга статті 24 Закону № 1404-VIII також передбачають право фізичних або юридичних осіб вільно обирати приватного виконавця з числа тих, відомості про яких внесено до Єдиного реєстру приватних виконавців України, з урахуванням суми стягнення та місця виконання рішення, визначених Законом № 1404-VIII. Приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.

Залежно від вибору стягувача та після пред'явлення виконавчого документа для примусового виконання до органу державної виконавчої служби або до приватного виконавця у відповідного виконавця виникають передбачені статтею 18 Закону № 1404-VIII права й обов'язки.

Системи державного та приватного виконання судових рішень не є рівноцінними та замінними. Так, для стягувача має значення звертатися до органу державної виконавчої служби чи до приватного виконавця, адже умови співпраці з державним та приватним виконавцем різняться. Звернення до приватного виконавця забезпечує стягувачу можливість користуватися такими гарантіями і можливостями: обов'язкове страхування цивільної відповідальності приватного виконавця; можливість фінансування виконавчих витрат на виконання за власний рахунок приватного виконавця (тоді як орган державної виконавчої служби у разі недостатності авансового внеску завжди вимагає покриття додаткових витрат стягувачем); можливість встановлення в договорі з приватним виконавцем іншого розміру додаткової винагороди чи авансового внеску, своєчасного покриття витрат, пов'язаних зі здійсненням виконавчих дій, тобто можливість передбаченим законом способом вплинути на ефективність примусового виконання важливого для нього рішення шляхом відповідної мотивації приватного виконавця. Наведена мотивація є неможливою у разі здійснення виконавчих дій органами державної виконавчої служби.

Забезпечення рівноцінної конкуренції між державними та приватними виконавцями судових рішень (як однієї із необхідних умов підвищення ефективності виконавчого провадження) запроваджено Стратегією реформування судоустрою, судочинства та суміжних правових інститутів на 2015 - 2020 роки, схваленою Указом Президента України від 20 травня 2015 року № 276/2015.

Приватний виконавець здійснює примусове виконання рішень, передбачених статтею 3 Закону України "Про виконавче провадження", крім: 1)рішень про відібрання і передання дитини, встановлення побачення з нею або усунення перешкод у побаченні з дитиною; 2) рішень, за якими боржником є держава, державні органи, Національний банк України, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, державні та комунальні підприємства, установи, організації, юридичні особи, частка держави у статутному капіталі яких перевищує 25 відсотків, та/або які фінансуються виключно за кошти державного або місцевого бюджету; 3) рішень, за якими боржником є юридична особа, примусова реалізація майна якої заборонена відповідно до закону; 4) рішень, за якими стягувачами є держава, державні органи; 5) рішень адміністративних судів та рішень Європейського суду з прав людини; 6) рішень, які передбачають вчинення дій щодо майна державної чи комунальної власності; 7) рішень про виселення та вселення фізичних осіб; 8) рішень, за якими боржниками є діти або фізичні особи, які визнані недієздатними чи цивільна дієздатність яких обмежена; 9) рішень про конфіскацію майна; 10) рішень, виконання яких віднесено цим Законом безпосередньо до повноважень інших органів, які не є органами примусового виконання; 11) інших випадків, передбачених цим Законом та Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до статті 5 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Приватний виконавець здійснює примусове виконання рішень, передбачених статтею 3 Закону України «Про виконавче провадження», крім:

1) рішень про відібрання і передання дитини, встановлення побачення з лею або усунення перешкод у побаченні з дитиною;

2) рішень, за якими боржником є держава, державні органи, Національний банк України, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, державні та комунальні підприємства, установи, організації, юридичні особи, частка держави у статутному капіталі яких перевищує 25 відсотків, та/або які фінансуються виключно за кошти державного або місцевого бюджету;

3) рішень, за якими боржником є юридична особа, примусова реалізація майна якої заборонена відповідно до закону;

4) рішень, за якими стягувачами є держава, державні органи;

5) рішень адміністративних судів та рішень Європейського суду з прав людини;

6) рішень, які передбачають вчинення дій щодо майна державної чи комунальної власності;

7) рішень про виселення та вселення фізичних осіб;

8) рішень, за якими боржниками є діти або фізичні особи, які визнані недієздатними чи цивільна дієздатність яких обмежена;

9) рішень про конфіскацію майна;

10) рішень, виконання яких віднесено цим Законом безпосередньо до повноважень інших органів, які не є органами примусового виконання;

11) інших випадків, передбачених цим Законом та Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження», приватний виконавець здійснює примусове виконання рішень, передбачених статтею 3 Закону, крім: рішень, які передбачають вчинення дій щодо майна державної чи комунальної власності.

Дійсно, з метою захисту прав суб'єктів права державної та комунальної власності Законом №1404-VІІІ суттєво обмежено повноваження приватного виконавця щодо виконання рішень судів у справах, у яких боржником виступає держава, державний орган чи орган місцевого самоврядування, зокрема, заборонено вчиняти виконавчі дії щодо майна, яке належить державі чи перебуває у комунальній власності.

Проте, зазначеним Законом не заборонено приватному виконавцю вчиняти виконавчі дії на користь державних підприємств та органів місцевого самоврядування, які є стягувачами.

Статус комунального нерухомого майна до і після вчинення всіх виконавчих дій у межах ВП №55842047 не змінився, права власника не порушено, розмір майна не змінився, фізичні характеристики аналогічні, арешти на майно не накладалися, звернення стягнення на нього не проводилось, а майна самого боржника як до виконання рішення, так і після виконання у нежитловому приміщенні комунальної власності за адресою пл.Міцкевича, 6/7 у м.Львові немає. Суть виконання рішення зводилась до встановлення факту відсутності боржника і його майна у приміщенні комунальної власності та встановлення боржнику заборони користування цим приміщенням. Таким чином, всі вчинені приватним виконавцем Пиць А.А. виконавчі дії стосуються виключно боржника і його майна, а не нерухомого майна, яке належить територіальній громаді м. Львова.

В цій частині скарга не обгрунтована, відтак суд відхиляє безпідставні доводи скаржника.

Скаржник у скарзі просить скасувати постанову приватного виконавця Пиць Андрія Андрійовича про відкриття виконавчого провадження ВП №55842047 від 20.02.2018 року.

Виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядає справу як суд першої інстанції (абз.1ч.1 ст.327 ГПК України).

Відповідно до п.1 ч.1 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, а саме : виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України (п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до ч.2 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» до заяви про примусове виконання рішення стягувач додає квитанцію про сплату авансового внеску в розмірі 2 відсотків суми, що підлягає стягненню, але не більше 10 мінімальних розмірів заробітної плати, а за рішенням немайнового характеру та рішень про забезпечення позову - у розмірі одного мінімального розміру заробітної плати з боржника - фізичної особи та в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому документі зазначаються:1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім'я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала;2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім'я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню);7) строк пред'явлення рішення до виконання.

У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв'язку та адреси електронної пошти.

Відповідно до ч.ч.3,4 ст.4 названого Закону виконавчий документ підписується уповноваженою посадовою особою із зазначенням її прізвища та ініціалів і скріплюється печаткою. Скріплення виконавчого документа печаткою із зображенням Державного Герба України є обов'язковим, якщо орган (посадова особа), який видав виконавчий документ, згідно із законом зобов'язаний мати таку печатку.

Виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред'явлення, якщо:1) рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання);2) пропущено встановлений законом строк пред'явлення виконавчого документа до виконання;3) боржника визнано банкрутом;4) Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника;5) юридичну особу - боржника припинено;6) виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону;7) виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень;8) стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов'язковим;9) виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем;10) виконавчий документ пред'явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

У разі невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим цією статтею, стягувач має право звернутися до суду чи іншого органу (посадової особи), що видав виконавчий документ, щодо приведення його у відповідність із зазначеними вимогами.

При поверненні стягувачу виконавчого документа без прийняття до виконання стягувачу повертається сплачений ним авансовий внесок.

19.02.2018 приватним виконавцем Пиць А.А. отримано заяву Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської області №2302-вих-1200 від 16.02.2018, яка зареєстрована виконавцем за вх.№277, про примусове виконання рішення суду разом із оригіналом наказу Господарського суду Львівської області від 31.03.2016 року та оригіналом платіжного доручення №49 від 06.02.2018 про сплату авансового внеску.

20.02.2018 року приватним виконавцем прийнято постанову ВП №55842047 про відкриття виконавчого провадження. У п.2 постанови приватним виконавцем зазначено, що боржнику необхідно виконати рішення суду протягом 10 робочих днів, до 06.03.2018 року включно, що відповідає вимогам ч.ч.5,6 Закону України «Про виконавче провадження».

Отже, примусове виконання рішення суду приватний виконавець розпочав на підставі заяви стягувача і на підставі наданого стягувачем виконавчого документа, постанову про відкриття виконавчого провадження виніс не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа, зазначивши у постанові про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів.

Відповідно до ст.116 ГПК України (в редакції, чинній на момент видачі наказу Господарського суду у справі №914/2583/15, 31.03.2016р.) виконання рішення господарського суду провадиться на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом. Аналогічні положення містить і ст.327 ГПК України (в редакції, чинній на момент звернення сягувача із заявою про примусове виконання рішення суду (виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Наведеними нормами процесуального Закону не передбачено, що виконання рішення господарського суду, проголошеного «ІМЕНЕМ УКРАЇНИ», може виконуватись на підставі іншого (окрім як виданого судом наказу) виконавчого документа, як не передбачено, що рішення суду може виконуватись на підставі декількох виконавчих документів, оскільки видача в множинній кількості виконавчих документів на виконання одного рішення господарського суду теж не передбачена.

Постанова про відкриття виконавчого провадження не оскаржується скаржником з тих мотивів, що були наявними на момент відкриття виконавчого провадження обставини, які слугували підставою (в силу положень ст.4 Закону України «Про виконавче провадження») повернути наказ суду стягувачу, без прийняття до виконання, оскільки таких підстав не існувало.

Зміст наказу Господарського суду від 31.03.2016 у справі №914/2583/15 відповідає вимогам ст.117 Господарського процесуального кодексу України ( в редакції, чинній на дату видачі судом наказу), наказ відповідає вимогам до виконавчого документа згідно Закону України «Про виконавче провадження».

Слід зазначити, що стягувачем не пропущено встановлений законом строк пред'явлення виконавчого документа до виконання, оскільки згідно положень ч.1 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VII1 виконавчі документи можуть бути пред'явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред'явлені до примусового виконання протягом трьох місяців, а відповідно до ч.2 ст.12 Закону строки, зазначені в частині першій цієї статті , встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання Законом законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

Безпідставними є твердження скаржника у скарзі, що «наказ господарського суду Львівської області №914/2583/15, від 31.03.2016р. не відтворює резолютивної частини рішення господарського суду Львівської області 16.10.2015р. Тому що резолютивна частина вказаного рішення була зміненою Ухвалою господарського суду Львівської області від 28.07.2016», оскільки у виданому Господарським судом Львівської області 31.03.2016 року (на бланку №044399) наказі у справі №914/2583/16 зазначено зміст пункту 3 резолютивної частини рішення Господарського суду Львівської області від 16.10.2015 року у справі №914/2583/15. (рішення суду - том 1, а.с.239-249; наказ суду - том 2, а.с.119).

Господарський процесуальний кодекс України в редакції, чинній на 28.07.2016 року ( як і ГПК в чинній на даний час редакції) не передбачав обов»язку господарського суду, як і не наділяв суд повноваженнями змінювати резолютивну частину рішення, яке набрало законної сили.

Стаття 89 ГПК України, в чинній станом на 28.07.2016 року редакції, передбачала обов»язок господарського суду роз»яснити рішення (ухвалу), а також виправити описки чи арифметичні помилки, не зачіпаючи суті рішення, про що виносилась ухвала.

Матеріали судової справи №914/2583/15 не містять процесуальних документів, постановлених Господарським судом Львівської області, про внесення змін у резолютивну частину рішення суду від 16.10.2015 року у справі № 914/2583/15.

Слід зазначити, що ст.103 ГПК України ( в редакції станом на зазначену скаржником дату) визначались повноваження апеляційного господарського суду щодо результату розгляду апеляційної скарги (подання) та перегляду справи, відповідно до яких апеляційна інстанція мала право змінити рішення.

Однак, рішення Господарського суду Львівської області від 16.10.2015 року у справі №914/2583/15 залишено апеляційною інстанцією без змін.

Рішення за нововиявленими обставинами теж не переглядалось.

Суд вбачає також за необхідне зазначити, що на момент пред»явлення наказу Господарського суду від 31.03.2016 №914/2583/15 до примусового виконання ,як і на момент прийняття приватним виконавцем постанови 20.02.2018 ВП №55842047 про відкриття виконавчого провадження, на момент вчинення виконавчих дій та станом на дату закінчення виконавчого провадження (07.09.2018) наказ суду був чинним.

Визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, відбувається у судовому порядку за заявою сторони і за результатами розгляду такої заяви суд постановляє відповідну ухвалу. Прийняття судом ухвали про зміну способу та порядку виконання рішення суду не є підставою вважати, що наказ суду з дати прийняття ухвали про зміну способу та порядку виконання рішення ( як хибно вважає скаржник) є таким, що не підлягає виконанню.

На переконання суду приватний виконавець у випадку наявності всіх підстав, зобов'язаний за заявою стягувача відкрити виконавче провадження з примусового виконання виконавчого документа шляхом винесення відповідної постанови, а отже відсутня неправомірність дій приватного виконавця щодо винесення постанови про відкриття спірного виконавчого провадження.

Виходячи із наведеного вище приватним виконавцем 20.02.2018 правомірно, відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження», розпочато примусове виконання рішення Господарського суду Львівської області від 16.10.2015 у праві №914/2583/15 на підставі виконавчого документа, виданого судом 31.03.2016 року наказу.

Суд погоджується з наведеними скаржником у скарзі доводами про те, що виконавець не наділений повноваженнями визначати виконавчий документ, який йому слід виконувати, адже, відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Однак, суд критично ставиться до доводів скаржника у скарзі, що «виконавець не наділений повноваженнями визначати який з кількох виконавчих документів слід виконувати», оскільки скаржник, в силу положень ст.339 ГПК України має право подавати скаргу до суду, якщо вважає, що рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання рішення суду порушені саме його права, як сторони виконавчого провадження (боржника ) і повинен довести, що оскаржувані ним рішення, дії чи бездіяльність є неправомірними, а стосовно повноважень (прав /обов»язків) виконавця, то вони чітко визначені нормами чинного законодавства.

Судом не встановлено, що скарга стосовно заявленої скаржником вимоги «скасувати постанову приватного виконавця Пиць Андрія Андрійовича про відкриття виконавчого провадження ВП №55842047 від 20.02.2018 року» є обгрунтованою, а відтак не вбачає правових підстав для визнання цієї постанови неправомірною.

Закон України «Про виконавче провадження» визначає права та обов»язки не лише для виконавців (державних/приватних), а й для сторін та інших учасників виконавчого провадження.

Згідно ст.14 Закону України «Про виконавче провадження» України (якою визначено учасників виконавчого провадження та осіб, які залучаються до проведення виконавчих дій), учасниками виконавчого провадження є виконавець, сторони, представники сторін, прокурор, експерт, спеціаліст, перекладач, суб'єкт оціночної діяльності - суб'єкт господарювання, особи, права інтелектуальної власності яких порушені, - за виконавчими документами про конфіскацію та знищення майна на підставі статей 176, 177 і 229 Кримінального кодексу України, статті 51-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Згідно із ч.ч.1,3,4 ст.19 Закону України «Про виконавче провадження» сторони виконавчого провадження та прокурор як учасник виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, мають право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.

Інші учасники виконавчого провадження мають право надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.

Сторони зобов'язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов'язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.

Згідно із ст.19 Закону України «Про виконавче провадження» боржник зобов'язаний: 1).утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; 2) допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій; 3) за рішеннями майнового характеру подати виконавцю протягом п'яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України; 4) повідомити виконавцю про зміну відомостей, зазначених у декларації про доходи та майно боржника, не пізніше наступного робочого дня з дня виникнення відповідної обставини; 5) своєчасно з'являтися на вимогу виконавця; 6) надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

Особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов'язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Долученими до судової справи матеріалами виконавчого провадження (рекомендованим повідомленням 79 2 про вручення поштового відправлення) підтверджується, що постанову приватного виконавця Пиць А.А. від 20.02.2018 ВП №55842047 про відкриття виконавчого провадження боржник (скаржник, Товариство з обмеженою відповідальністю «Кіновідеомистецький центр дозвілля «Кассандра») отримало 24.02.2018 року.

27 серпня 2018 року представник скаржника за довіреністю від 22 серпня 2018 року ознайомився зі всіма матеріалами виконавчого провадження ВП №55842047, що підтверджується відповідним записом представника на заяві від 27.08.2018 про надання йому матеріалів виконавчого провадження ВП №55842047 для ознайомлення та зняття фотокопій (заява зареєстрована приватним виконавцем 27.08.2018 за вх.№1045).

Однак, матеріали виконавчого провадження не містять документів на підтвердження виконання боржником, як стороною виконавчого провадження, обов»язків згідно Закону України «Про виконавче провадження» серед яких, зокрема, й обов»язок невідкладно повідомляти виконавця про обставини, які стосуються виконавчого провадження, надавати пояснення за фактами невиконання рішення або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження, своєчасно з'являтися на вимогу виконавця; з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій,

У скарзі заявлено також вимогу «визнати протиправними дії приватного виконавця Пиць Андрія Андрійовича щодо складання акту від 23.08.2018 року у виконавчому провадженні ВП №55842047».

Посилання скаржника на те, що « 23.08.2018 приватний виконавець Пиць А.А. з групою (близько 10-ти осіб) агресивно настроєних молодиків спортивної тілобудови брутально увірвався до приміщення» не підтверджено жодним доказом, крім того (як підтверджує сам скаржник), на момент вчинення виконавчих дій він був відсутній, хоча, як вбачається з матеріалів виконавчого провадження він попереджений приватним виконавцем про призначення виконавчих дій на 23.08.2018. Скарга не грунтується на доводах скаржника про неповідомлення його приватним виконавцем про призначення вчинення виконавчих дій на 23.08.2018.

Не вбачається, ні з додатків до скарги, ні з матеріалів виконавчого провадження наявність скарг осіб, які зазначені в акті від 23.08.2018 та які були присутніми 23.08.2018 року при вчиненні виконавчих дій.

З акту від 23.08.2018 вбачається, що виконавчі дії вчинялись у присутності понятих, працівників Львівської міської ради та балансоутримувача майна, у присутності працівника поліції. Були присутніми і особи, які назвали себе суборендарями та їх представники. Доказів про перебування інших осіб, які самовільно були присутніми під час виконавчих дій, матеріали справи не містять.

За таких обставин суд зазначає, що скаржник сам повинен визначитись щодо осіб, яких він називає « молодиками спортивної тілобудови» та які не коректно поводили себе під час виконавчих дій, і вирішити питання про захист своїх прав за межами розгляду даної скарги.

З тверджень скаржника у скарзі про те, що: «В приміщенні на той час проводились ремонтні роботи, знаходились треті особи (працівники субпідрядників, суборендарі). Приватному виконавцю було повідомлено про те, що зазначені особи не вказані у виконавчому документі, в приміщенні знаходиться їх майно. Незважаючи на викладене, приватний виконавець та фактично залучені ним особи примусово обмежили вільний вхід/вихід третіх осіб з приміщення, можливість користуватися та розпоряджатися належним їм майном» слідує, що рішення суду, яке набрало законної сили і законність якого підтверджена судами апеляційної та касаційної інстанції, рішення 2015 року, яким також було розірвано договір оренди між стягувачем і скаржником, не виконується у тому числі і з прчин, які вказав скаржник у скарзі.

Відповідно до ст.66 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання боржником рішення про його виселення.

У разі невиконання боржником рішення про його виселення самостійно державний виконавець виконує його примусово.

Державний виконавець призначає день і час примусового виселення, про що письмово інформує боржника. Боржник вважається повідомленим про його примусове виселення, якщо повідомлення надіслано йому за адресою, за якою має здійснюватися виселення, чи іншою адресою, достовірно встановленою державним виконавцем.

Відсутність боржника, належним чином повідомленого про день і час примусового виселення, під час виконання рішення про виселення боржника не є перешкодою для його виселення.

Примусове виселення полягає у звільненні приміщення, зазначеного у виконавчому документі, від боржника, його майна, домашніх тварин та у забороні боржнику користуватися цим приміщенням. Примусовому виселенню підлягають виключно особи, зазначені у виконавчому документі.

Примусове виселення здійснюється у присутності понятих за участю працівників поліції.

Скаржник у скарзі не зазначає, яким чином присутність під час вчинення 23.082018 року виконавчих дій представників Львівської міської ради, балансоутримувача майна, яке є власністю територіальної громади міста Львова , порушує права чи законні інтереси скаржника, як боржника у виконавчому провадженні.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про необґрунтованість доводів скаржника щодо протиправності дії приватного виконавця Пиць А.А. щодо складання акту ід 23.08.2018 року у виконавчому провадженні ВП №55842047.

Частиною 2 статті 24 Закону №1404-VІІІ встановлено, що приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

Згідно зі статтею 10 Закону №1404-VІІІ заходами примусового виконання рішення є: звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об'єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов'язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до частин 1, 2 статті 18 Закону №1404-VІІІ виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов'язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз'яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов'язки.

Частиною 7 статті 26 Закону №1404-VІІІ визначено, що у разі якщо в заяві стягувача зазначено рахунки боржника у банках, інших фінансових установах, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження накладає арешт на кошти боржника.

Згідно з частиною 3 статті 66 Закону №1404-VІІІ примусове виселення полягає у звільненні приміщення, зазначеного у виконавчому документі, від боржника, його майна, домашніх тварин та у забороні боржнику користуватися цим приміщенням. Примусовому виселенню підлягають виключно особи, зазначені у виконавчому документі.

Враховуючи положення статей 3, 5, 10, 18, 24, 26, 66, 75 Закону №1404-VІІІ, суд дійшов висновку про те, що виконуючи виданий Господарським судом Львівської області наказ №914/2583/15 від 31.03.2016 ( із врахуванням ухвали суду від 28.07.2016), приватним виконавцем Пиць А.А. було вчинено всі необхідні виконавчі дії виключно щодо самого боржника, зокрема: накладено штрафи, встановлено заборону боржнику користуватись приміщенням.

Як встановлено судом на підставі матеріалів справи і зазначено в ухвалах господарського суду при розгляді попередніх скаргах, пов»язаних з виконанням рішення суду, в провадженні органів виконавчої служби перебували виконавчі провадження щодо виселення (з урахуванням ухвали суду від 28.07.2016р. про зміну способу виконання рішення) ТОВ «Кіновідеомистецький центр дозвілля «Кассандра» з цілісного майнового комплексу ДКП «Кіновідеоцентр «Кассандра», розташованого за адресою: м.Львів, пл.Міцкевича,6/7.

Законом 75 Закону №1404-VІІІ, як зазначено вже судом, не заборонено приватному виконавцю вчиняти виконавчі дії на користь державних підприємств та органів місцевого самоврядування, які є стягувачами.

Суд зазначає, що статус комунального нерухомого майна до і після вчинення всіх виконавчих дій у межах ВП №55842047 не змінився, права власника не порушено, розмір майна не змінився, фізичні характеристики аналогічні, арешти на майно не накладалися, звернення стягнення на нього не проводилось, а майна самого боржника як до виконання рішення, так і після виконання у приміщеннях за адресою м.Львів, пл.Міцкевича,6/7 немає. Суть виконання рішення зводилась до встановлення факту відсутності боржника і його майна у приміщенні комунальної власності та встановлення боржнику заборони користування цим приміщенням. Таким чином, всі вчинені приватним виконавцем Пицем А.А. виконавчі дії стосуються виключно боржника і його майна, а не нерухомого майна, яке належить територіальній громаді м. Львова.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про необґрунтованість доводів скаржника щодо протиправності дії приватного виконавця Пиць А.А. щодо складання акту ід 23.08.2018 року у виконавчому провадженні ВП №55842047.

Згідно з ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності з ч. 2 ст. 74 ГПК України у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов'язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Згідно з ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях, оскільки вони не є фактичними даними в розумінні ст.73 ГПК України.

Судом не встановлено обгрунтованості скарги в частині вимоги «скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження №55842047 від 07. 09.2018», а відтак правові підстави для визнання постанови неправомірною відсутні.

З матеріалів виконавчого провадження вбачається, що 06.09.2018, за вх.№1053, приватним виконавцем Пиць А.А. зареєстровано лист стягувача, Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку від 05.09.2018 №2302-вих-5437, у якому стягувач повідомляв про наявність у нього доступу до приміщень за адресою м.Львів, пл.Міцкевича, 6/7, та просив закрити виконавче по наказу Господарського суду Львівської області №914/2583/15 від 31.03.2016 на підставі п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження». Стягувач підтверджував, що у нього є доступ до приміщення за адресою м.Львів, пл.Міцкевича, 6/7.

Відповідно до п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

07.09.2018 на виконання вимог п.9 ч.1 ст.39 Закону «Про виконавче провадження» приватним виконавцем винесена Постанова про закінчення виконавчого провадження.

Представник стягувача в судових засіданнях підтвердив , що рішення суду реально виконано, стягувач має доступ до приміщень за адресою м.Львів, пл.Міцкевича, 6/7.

Мотиви, з яких скаржник просить скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження ті ж, що й стосовно обгрунування вимог про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження та про визнання протиправними дії приватного виконавця щодо складання акту від 23.08.2018 у виконавчому провадженні.

Скаржником не доведено, що прийнятою постановою про закінчення виконавчого провадження порушено його права.

Відповідно до ч.1 ст.1 Господарського процесуального кодексу України в редакції станом на момент звернення позивача з позовом до суду по даній справі:

"Підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням."

Мета рішення (а, відповідно, і результат його виконання) про задоволення позовної вимоги про захист порушених прав та охоронюваних законом інтересів позивача з урахуванням наведених положень чинного законодавства, у т.ч. ст.66 Закону України «Про виконавче провадження», полягає в тому, що:

- спірне приміщення має бути реально повністю звільнене від боржника, будь-якого його майна, з повною забороною відповідачу (боржнику) користуватися цим приміщенням;

- як наслідок цього, власнику майна - позивачу, стягувачу має бути повернута повна, реальна, безперешкодна можливість користування та розпоряджання своїм майном;

- такі звільнення та повернення мають носити реальний, безсумнівний та безспірний характер.

При цьому, згідно з п.9 ч.2 ст.129 Конституції України в редакції на момент винесення спірної постанови, однією з основних засад судочинства є обов'язковість рішень суду.

Відповідно до ст.129-1 Конституції України у вказаній редакції:

"Суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання.

Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд."

Виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 №18-рп/2012).

Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 №11-рп/2012).

В п.37. Рішення по справі "Деркач та Палек проти України" (заяви NN 34297/02 та 39574/02) від 21 грудня 2004 року, остаточне з 06.06.2005 року, Європейський Суд зазначив:

"37. Суд знову наголошує, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право порушити в суді чи трибуналі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов'язків. Таким чином, пункт передбачає "право на суд", одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору. Однак це право було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду однієї зі сторін. Важко уявити, щоб пункт 1 статті 6 детально описував процедурні гарантії, які надано сторонам, - справедливість, відкритість і оперативність проваджень, - і не передбачав би гарантій виконання судових рішень. Тлумачення статті 6 як положення, що лише гарантує право на звернення до суду та проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуації, несумісної з принципом верховенства права, який Високі Договірні Сторони зобов'язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, виконання судового рішення має розглядатися як невід'ємна частина "судового процесу" для цілей статті 6 (див. "Бурдов проти Росії", заява N 589498/00, п. 34)."

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини право доступу до суду включає право на виконання судового рішення без надмірних затримок. За певних обставин така затримка може бути виправданою, але вона не може бути такою, що спотворює сутність гарантованого пунктом 1 ст. 6 Конвенції права (див. рішення у справі "Іммобільяре Саффі" проти Італії", № 22774/93, п. 74, ECHR 1999-V).

У рішенні від 17.05.2005 по справі "Чіжов проти України" (заява № 6962/02) Європейський суд з прав людини зазначив, що позитивним обов'язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатись, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо, і практично.

Відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено першим реченням першого пункту статті 1 Першого протоколу до Конвенції (справа «Юрій Миколайович Іванов проти України», рішення Європейського суду від 15.10.2009).

Конституційний Суд України у рішенні № 5-пр/2013 від 26.06.2013 вказав, що розстрочка (відстрочка) виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувача і боржника. За певних обставин затримка з виконанням судового рішення може бути виправданою, але затримка не може бути такою, що спотворює сутність гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції права (див. рішення у справі «Іммобільяре Саффі» проти Італії», № 22774/93, п. 74, ECHR 1999-V).

Тобто довготривале невиконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправдано за конкретних обставин справи. До того ж, довготривале невиконання рішення суду порушує право на повагу до власності та на вільне володіння власністю у зв'язку з тим, що рішення набуває ознак довготривалого невиконання. Межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом.

З наведених приписів Конституції України , рішень Конституційного Суду України, рішень Європейського Суду вбачається декларування законодавцем безумовного права кожного, на чию користь ухвалено судове рішення, на його виконання.

Матеріали виконавчого провадження підтверджують обставини повного дотримання визначеної ст. 66 Закону України «Про виконавче провадження» процедури фактичного звільнення та повернення позивачу майна (виконання рішення суду).

Згідно з ч. 2 ст. 343 Господарського процесуального кодексу України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Керуючись ст.ст. 234, 339, 343 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд Львівської області -

У Х В А Л И В:

У задоволенні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Кіновідеомистецький центр дозвілля "Кассандра" (вх.№2390/18 від 12.09.2018р.) на дії приватного виконавця Пиць А.А. та постанову про закінчення виконавчого провадження від 07.09.2018 у справі 914/2583/15 відмовити повністю.

Ухвала набирає законної сили в порядку ст. 235 ГПК України та може бути оскаржена в порядку та строки, визначені статтями 256, 257 ГПК України.

Повний текст ухвали складено 19.02.2019р.

Суддя Кітаєва С.Б.