ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" лютого 2019 р. Справа №907/603/17

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого - судді Якімець Г.Г.

суддів Матущака О.І.

Мирутенка О.Л.

за участю секретаря судового засідання Кришталь М.Б.

та представників сторін:

від позивача Лебедєв П.В.

від відповідача (скаржника) Куруц А.А.

від третьої особи не зявився

розглядаючи апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Белень Ганни Миколаївни, б/н від 05 листопада 2018 року

на рішення Господарського суду Закарпатської області від 08 жовтня 2018 року (підписане 22.10.2018), суддя Ушак І.Г.

у справі №907/603/17

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ДСВ Логістика, м. Київ

до відповідача Фізичної особи-підприємця Белень Ганни Миколаївни, смт. Міжгіря Міжгірського району Закарпатської області

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Товариство з обмеженою відповідальністю Юнайтед Імпорт, с. Щасливе Бориспільського району Київської області

про стягнення збитків в сумі 76 860,21 грн.

ВСТАНОВИВ:

ТзОВ «ДВС Логістика» звернулося до Господарського суду Закарпатської області із позовом до ФОП Белень Г.М. про стягнення збитків на суму 96 660,78 грн., а саме - 76860,21 грн. відшкодування за пошкоджений вантаж та 19 800,57 грн. - неустойки за прострочення доставки вантажу.

ФОП Белень Г.М., до початку розгляду справи по суті, звернулась до Господарського суду Закарпатської області з зустрічною позовною заявою до ТОВ «ДСВ Логістика» про стягнення заборгованості за надані послуги в сумі 30 717,55 грн.

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 26.10.2017 у справі №907/603/17 (враховуючи ухвалу від 10.11.2017 про виправлення описки) відмовлено у задоволенні первісних позовних вимог; зустрічні позовні вимоги задоволено; стягнуто з ТОВ «ДСВ Логістика» на користь ФОП Белень Г.М. 30 717,55грн. заборгованість за договором транспортного експедирування та перевезення вантажів в міжнародному сполученні №RH-5013 від 01.06.2015; вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 24.01.2018 у справі №907/603/17 зазначене вище судове рішення місцевого господарського суду залишено без змін.

Постановою Верховного Суду у складі касаційного господарського від 17.05.2018р. у даній справі скасовано рішення Господарського суду Закарпатської області від 26.10.2017 та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 24.01.2018 в частині відмови в задоволенні первісного позову про стягнення збитків в сумі 78 860,21 грн. та в цій частині справу передано на новий розгляд до Господарського суду Закарпатської області; в іншій частині рішення Господарського суду Закарпатської області від 26.10.2017 та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 24.01.2018 у справі № 907/603/17 залишено без змін.

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 08.10.2018 у даній справі позов ТзОВ «ДВС Логістика» щодо стягнення збитків задоволено. Суд виніс рішення, яким стягнув з фізичної особи-підприємця Белень Ганни Миколаївни на користь ТзОВ «ДСВ Логістика» 76860,21 грн. та 1275,25 грн. відшкодування судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачем доведено факт псування вантажу під час перевезення, оскільки одержувачем вантажу при його прийманні складено Акт приймання-передачі від 25.10.16, який відмовився підписати водій, та зроблено відповідне застереження щодо пошкодження вантажу в графі 24 CMR, що є первинним доказом того, що одержувач прийняв від перевізника пошкоджений вантаж. Водночас судом зазначено, що не виконавши обов'язку щодо схоронності вантажу під час перевезення, доставки вантажу до пункту призначення та видачі його уповноваженій особі вантажоодержувача, відповідач не довів наявності обставин, що звільняють його від відповідальності за незбереження вантажу. А відтак, суд першої інстанції дійшов висновку, що вимоги позивача у даній справі до відповідача як перевізника за договором про відшкодування зазначеної суми є правомірними, з огляду на приписи законодавства, що регулюють спірні відносини та умови договору-2, тому підлягають задоволенню.

Не погоджуючись з даним рішенням суду ФОП Белень Г.М. подав апеляційну скаргу б/н від 05 листопада 2018 року, в якій просить рішення Господарського суду Закарпатської області від 08.10.2018 скасувати, прийняти нове рішення, яким в позові відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при прийнятті рішення порушено норми матеріального права. А саме скаржник стверджує, що 25.10.2016 вантаж був доставлений та вивантажений на складі вантажоодержувача за адресою: країна України, Бориспільський район, с. Щасливе, вул. Перспективна, 2, після чого працівники вантажоодержувача забрали у водія супровідні документи (CMR) на вантаж та відпустили водія відповідача, а коли останній повернувся до транспортного засобу працівники ТзОВ «Юнайтед Імпорт» повідомили, що вантаж зіпсований та почали змушувати підписати акт приймання-передачі продукції (товарів) за кількістю та якістю від 25.10.2016.

Апелянт зазначає, що вантаж, який був доставлений на адресу вказану в заявці від 06.10.2016 був в хорошому стані відсутні пошкодження упаковки, ознаки псування товару та інші недоліки, що підтверджується відмітками про проходження санітарно-епідеміологічного та фітосанітарного контролю від 24.10.2016 та від 25.10.2016 здійсненого Державною службою України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів на товарно-транспортному документі CMR № 933/16 від 06.10.2016 року, листом № 1311/12165-17 від 18.09.2017 Держспоживслужби України та листом № 10-05-21/6759 від 11.10.2017 ГУ Держпродспоживслужби в Київській області.

Крім цього, апелянт стверджує, що позивач не був присутнім під час вивантаження товару, не повідомив відповідача про недоліки вантажу. Акт приймання-передачі продукції (товарів) за кількістю та якістю б/н від 25.10.2016 складений в довільній формі, матеріально та службово-залежними особами вантажоодержувача, не підписаний керівником та не скріплений печаткою. Під час складання зазначеного Акта не було дотримано обовязкових умов передбачених договором та Правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 363 від 14.10.1997.

Також апелянт зазначає, що відмітка в CMR №933/16 в графі 24, яка внесена за результатом складання Акту приймання-передачі продукції (товарів) за кількістю та якістю б/н від 25.10.2016 не є належним доказом у справі, оскільки запис здійснено одноособово вантажоодержувачем без участі відповідача, позивача, представника митниці або торгової палати.

Третьою особою та позивачем подано до суду відзиви на апеляційну скаргу б/н і дати (вх. № 01-04/1084/18 від 03.12.2018) та б/н від 28.11.2018 (вх. № 04-04/1085/18 від 03.12.2018), в яких просять відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення Господарського суду Закарпатської області від 08.10.2018 залишити без змін.

Відзиви на апеляційну скаргу мотивовані тим, що апеляційна скарга є необґрунтованою та не підлягає до задоволення.

Третя особа явку уповноваженого представника у судове засідання не забезпечила, незважаючи на те, що про час, дату та місце розгляду справи була належним чином повідомлена.

Відповідно до п. 4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши матеріали справи, зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи та заперечення сторін, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 13.01.16 між ТзОВ «ДСВ Логістика» (експедитор) та ТзОВ «Юнайтед Імпорт» (замовник) було укладено договір транспортного експедирування в міжнародному сполученні № RС-3989 (далі - договір-1). Згідно умов договору експедитор зобовязався за плату і за рахунок замовника організувати виконання визначених договором транспортно-експедиційних послуг у міжнародному сполученні, пов'язаних з перевезенням та митним оформленням вантажу у відповідності з умовами, узгодженими сторонами у заявках до даного договору, а замовник зобов'язався оплачувати надані експедитором послуги.

01.06.2015 між ТзОВ «ДСВ Логістика» (експедитор-1) та ФОП Белень Г.М. (експедитор-2) було укладено договір транспортного експедирування в міжнародному сполученні № RH-5013 (далі - договір-2).

За умовами договору-2 експедитор-2 взяв на себе зобов'язання щодо забезпечення доставки вантажів експедитора-1 (далі - вантаж) автомобільним транспортом в міжнародному сполученні у відповідності з умовами, узгодженими сторонами у Заявках до даного договору, і які є невід'ємною частиною договору (п. 1.1 договору).

Пунктом 2.1.1. договору 2 встановлено, що послуги щодо кожного окремого перевезення надаються експедитором-2 на підставі укладеної сторонами заявки.

Так, 06.10.2016 між ТзОВ «ДСВ «Логістика» та ФОП Белень Г.М. укладена та підписана заявка на надання збірного тентованого автотранспорту для перевезення вантажу з Італії (06-10.10.2016 дата завантаження; адреса завантаження - Україна, Броварський р-н, с. Димитрове, вул. Гогелівська, 1 А, Митний пост "Східний термінал"; дата прибуття - 17-18.10.2016; вартість перевезення 1100 євро). Копія цієї заявки долучена позивачем до додатків позовної заяви.

Крім цього, відповідачем долучено до матеріалів справи копію цієї заявки, з тексту якої вбачається, що сторонами погоджено строк доставки вантажу 17-24.10.2016.

24.10.2016 вказаний в заявці вантаж доставлений на адресу, яка заявлена в документах, а саме: Україна, Броварський р-н., с. Димитрове, вул. Гогелівська, 1 А, Митний пост "Східний термінал". Факт доставки вантажу у зазначений строк та місце сторонами не заперечується.

За твердженням позивача під час прийняття вантажу з транспортного засобу було виявлено, що транспортний засіб не має пломби, а вантаж має нетоварний вигляд, палети, картонні ящики та плівка повністю мокрі, товар під захисною плівкою також мокрий, внаслідок чого деформовані картонні ящики, а товар, що знаходився всередині ящиків також повністю мокрий. Товар під захисною плівкою складений хаотично та мокрий. Товар, що надійшов згідно інвойсу № 9303 від 06.10.2016, а саме: Борошно з м'яких сортів пшениці Тіро 00 марка Santini 550 упаковок по 1 кг; Борошно з м'яких сортів пшениці Тіро 0 Ideale for Pizza марка Santini 550 упаковок по 1 кг; Борошно з твердих сортів пшениці "Semola" марка Santini 440 упаковок по 1 кг; Борошно з м'яких сортів пшениці Тіро 00 "Manitoba" марка Santini 440 упаковок по 1 кг, повністю пошкоджений пліснявою - на пачках виявлені чорні плями плісняви.

При більш детальному огляді транспортного засобу та вантажу, під час якого здійснювалась фотофіксація, було додатково виявлено, що транспортний засіб, яким доставлений вантаж не відповідає умовам транспортування продуктів харчування.

За твердженням позивача, внаслідок порушення умов перевезення харчових продуктів було знецінено частину вантажу - борошно у кількості 1980 пачок на загальну суму 1520,20 євро згідно інвойсу № 9303 від 06.10.2016.

На підставі виявлених недоліків, третьою особою у справі - ТзОВ «Юнайтед Імпорт» - вантажоодержувачем було складено відповідний акт прийому-передачі продукції (товарів) за кількістю та якістю б/н від 25.10.2015. Акт було складено у присутності водія, який від підписання акту відмовився без пояснення причин такої відмови, про що зроблено відповідний запис в акті.

Акт приймання-передачі продукції (товарів) за кількістю та якістю від 25.10.2016 підписаний членами комісії, зокрема, агентом з митного оформлення ОСОБА_7

У порядку досудового врегулювання (претензія вих. № 107 від 28.10.2016) ТзОВ «ДСВ Логістика» на вимогу ТзОВ «Юнайтед Імпорт» відшкодувало суму 76860,21 грн., що становило вартість пошкодженого товару на суму 45372,00 грн. (еквівалент 1520,20 євро) та 31488,21 грн. - суму плати за перевезення, митні та інші платежі та податки.

Згідно платіжного доручення № 230922 від 14.12.2016 ТзОВ «ДСВ Логістика» перерахувало на рахунок ТзОВ «Юнайтед Імпорт» 78 860,21 грн., згідно претензії 107 від 28.10.2016.

Наведене передувало та послугувало підставою даного позову ТОВ «ДСВ Логістика» до ФОП Белень, як перевізника, з вимогою відшкодувати вартість зіпсованого вантажу, що був предметом перевезення за договором-2.

При винесенні постанови колегія суддів виходила з наступного.

В постанові Верховного суду у складі Касаційного господарського суду від 17.05.2018 у даній справі зазначено, що суди попередніх інстанцій фактично поклали обов'язок доказування у даній справі на позивача, який відповідно до встановлених обставин справи, у правовідносинах з відповідачем не є перевізником. Господарські суди не дослідили та не надали належної правової оцінки умовам як договору транспортного експедирування та перевезення вантажів в міжнародному сполученні №RH-5013 від 01.06.2015 так і Заявки в частині відповідності наданого для перевезення транспортного засобу заявленому для перевезення відповідного товару, а також в частині відповідальності сторін. Судами не було з'ясовано чи належить відповідачу (чи іншій особі) транспортний засіб та причеп, яким здійснювалось перевезення за вказаним Договором та відповідною Заявкою, його тип; наявність трудових правовідносин відповідача з водієм, з метою встановлення правового статусу відповідача у спірних правовідносинах (перевізник/експедитор); наявність у відповідача відповідних дозволів на право здійснення міжнародних перевезень; не досліджено достеменно маршрут перевезення та обставини, якими спричинено пошкодження товару. Судами не досліджено умови та терміни перевезення харчових товарів (заявлених в даному випадку до перевезення), відповідно до нормативних актів, що регулюють такі перевезення у міжнародному сполучені.

Відповідно до ст. 316 ГПК України вказівки, що містяться у постанові суду касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

У ст.22 ЦК України визначено, що збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). За змістом ч.3 цієї статті збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до частини першої статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Для визначення підстав застосування такої міри відповідальності як відшкодування збитків необхідно з'ясувати наявність всіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки, розміру збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою і збитками, вини відповідача. При цьому обов'язок доведення факту протиправної поведінки, розміру завданих збитків та прямого причинного зв'язку між порушенням зобов'язання і збитками покладено на позивача за приписами статті 74 ГПК України.

Правовідносини, що виникли у межах зазначеного перевезення, регулюються Конвенцією про договір міжнародного дорожнього перевезення (далі - Конвенція), Цивільним кодексом України та Господарським кодексом України.

У відповідності до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

За змістом положень ст. 55 Конституції України кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку.

Стаття 124 регламентує, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення

За приписами статті 9 Конституції України та ст. 19 Закону України "Про міжнародні договори України" чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства.

Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Законом України "Про приєднання України до Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів" закріплено, що Україна приєдналася до зазначеної Конвенції, а згідно листа Міністерства закордонних справ України від 16.05.2007р. № 72/14-612/1-1559 "Щодо набуття чинності міжнародними договорами" ця Конвенція набрала чинності для України 17.05.2007р.

Відповідно до ст.ст. 1, 2 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів від 19.05.1956 (далі - Конвенція), така застосовується до будь-якого договору автомобільного перевезення вантажів транспортними засобами за винагороду, коли зазначені в договорі місце прийняття вантажу для перевезення і місце, передбачене для доставки, знаходяться у двох різних країнах, з яких принаймні одна є договірною країною, незважаючи на місце проживання і громадянство сторін. Для цілей цієї Конвенції "транспортний засіб" означає автомобілі, автопоїзди, причепи і напівпричепи як це визначено в статті 4 Конвенції про дорожній рух від 19 вересня 1949 року.

За приписами ст. 3 Конвенції, для її цілей, перевізник відповідає за дії і недогляди своїх агентів, службовців та всіх інших осіб, до послуг яких він звертається для виконання перевезення, коли такі агенти, службовці чи інші особи виконують покладені на них обов'язки, як за власні дії і недогляди.

Згідно ст. 9 Конвенції, вантажна накладна є первинним доказом укладання договору перевезення, умов цього договору і прийняття вантажу перевізником.

Якщо вантажна накладна не містить спеціальних застережень перевізника, то, якщо не доведено протилежне, припускається, що вантаж і його упаковка були зовні в належному стані в момент прийняття вантажу перевізником, і що кількість вантажних місць, а також їх маркування та нумерація відповідали заявам, які містилися у вантажній накладній.

Згідно ст. 17 Конвенції, перевізник несе відповідальність за повну чи часткову втрату вантажу або за його ушкодження, що сталися з моменту прийняття вантажу для перевезення і до його доставки, а також за будь-яку затримку доставки.

Однак, перевізник звільняється від відповідальності, якщо втрата вантажу, його ушкодження чи затримка його доставки стались внаслідок дій або недогляду позивача, внаслідок інструкцій позивача, не викликаних діями або недоглядом з боку перевізника, внаслідок дефекту вантажу чи внаслідок обставин, уникнути яких перевізник не міг і наслідки яких він не міг відвернути.

Перевізник не звільняється від відповідальності з причини несправності транспортного засобу, яким він користувався для виконання перевезення, або з причини дій або недогляду особи, у якої був найнятий транспортний засіб, або агентів і службовців останньої.

За умови дотримання пунктів 2 - 5 статті 18 Конвенції, перевізник звільняється від відповідальності, якщо втрата чи ушкодження вантажу є наслідком особливого ризику, нерозривно пов'язаного з однією чи декількома з перерахованих нижче обставин:

a) з використанням відкритих безтентових транспортних засобів, якщо таке використання було погоджене і чітко зазначене у вантажній накладній;

b) з відсутністю чи дефектами упаковки, у випадках, коли вантажі, що перевозяться без упаковки чи без належної упаковки, за своєю природою піддаються псуванню чи пошкодженню;

c) з обробкою, навантаженням, складуванням чи вивантаженням вантажу відправником або одержувачем, чи особами, які діють від імені відправника або вантажоодержувача;

d) з природними властивостями деяких вантажів, внаслідок яких вони піддаються повній або частковій втраті чи пошкодженню, зокрема, внаслідок поломки, корозії, гниття, усушки, нормального витоку або дії молі чи шкідників;

e) з недостатністю або неадекватністю маркування чи нумерації вантажних місць;

f) з перевезенням худоби.

Якщо відповідно до цієї статті перевізник не несе жодної відповідальності за деякі обставини, що викликали втрату, ушкодження або затримку, то він несе відповідальність лише в тій мірі, у якій обставини, за які він відповідає згідно цієї статті, сприяли виникненню втрати, ушкодження або затримки.

За змістом ст. 908 ЦК України, загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

За приписами ст. 314 ГК України, перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини. У транспортних кодексах чи статутах можуть бути передбачені випадки, коли доведення вини перевізника у втраті, нестачі або пошкодженні вантажу покладається на одержувача або відправника.

Відповідно до ст. 924 ЦК України, перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Зазначена норма передбачає принцип винності в разі відповідальності перевізника за втрату, нестачу, псування й ушкодження вантажу, який є загальним для всіх видів транспорту. Перевізник несе відповідальність за нестачу, втрату, псування й ушкодження вантажу лише у випадках, коли він винен у несхоронності вантажу. При цьому обов'язок доведення своєї невинуватості лежить на ньому.

Отже, відповідальність перевізника побудована за принципом вини і діє, як правило, презумпція вини зобов'язаної сторони.

Перевізник несе відповідальність, якщо не доведе, що втрата, псування й ушкодження вантажу відбулися внаслідок обставин, яким він не міг запобігти чи усунення яких від нього не залежало, зокрема внаслідок вини перевізника чи відправника вантажу; особливих природних властивостей перевезеного вантажу; недоліків тари й пакування, яких не можна було встановити шляхом зовнішнього огляду при прийманні вантажу до перевезення й інших обставин, передбачених законом.

Перевізник несе відповідальність щодо забезпечення схоронності вантажу чи багажу в період здійснення перевезення.

Крім того, він також зобов'язаний доставити вантаж чи багаж у пункт призначення і видати його уповноваженій особі.

Невиконання цього обов'язку тягне відповідальність перевізника, який звільняється від відповідальності тільки у випадках, коли незбереження вантажу стало наслідком обставин, що характеризуються одночасно двома ознаками: 1) усунення цих обставин не залежало від перевізника. Це формулювання слід тлумачити в такий спосіб, що перевізник звільняється від відповідальності за незбереження вантажу, якщо відповідно до законодавства та договору перевезення він не несе обов'язку усунення зазначених обставин; 2) перевізник не міг запобігти цим обставинам.

Звідси слід зробити висновок про те, що перевізник звільняється від відповідальності за незбереження вантажу у випадках, коли причиною його незбереження була непереборна сила. Втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу внаслідок випадку, що не підлягає під визначення непереборної сили, відповідно до ч. 1 ст. 924 ЦК України не звільняють перевізника від відповідальності за незбереження вантажу.

Таким чином, законодавець покладає на перевізника обов'язок доводити наявність обставин, що звільняють його від відповідальності за незбереження вантажу.

Так, судом встановлено, що між ТзОВ «ДСВ Логістика» та ФОП Белень Г.М. був укладений договір транспортного експедирування та перевезення вантажів в міжнародному сполученні № RH-5013 від 01.06.2015. Згідно умов останнього ФОП Белень Г.М. є перевізником, на якого відповідно до наведених вище законодавчих приписів, що підлягають застосуванню, покладається обов'язок забезпечення схоронності вантажу під час перевезення, доставки вантажу до пункту призначення та видачі його уповноваженій особі. Невиконання цього обов'язку є підставою для відповідальності перевізника за незбереження вантажу, крім випадків, коли він доведе наявність обставин, що за законом звільняють його від відповідальності.

Згідно умов договору № RH-5013 від 01.06.2015 ФОП Белень Г.М. мав право залучати до виконання своїх обов'язків інших осіб, в тому числі водіїв, несучи при тому повну відповідальність за їх дії та бездіяльність, як за свої власні (п. 4.1.1 договору).

Згідно умов договору № RH-5013 від 01.06.2015 ФОП Белень Г.М. зобовязався:

- забезпечити подання транспортного засобу під завантаження в усіх відношеннях придатному для автомобільного перевезення (відповідно до санітарних, технічних гігієнічних та ін. вимог) вантажу з урахуванням вимог заявки, типу вантажу (п.4.1.4);

- прийняти вантаж за кількістю і якістю, у випадку виявлення пошкоджених одиниць завантаження, недоліків пакування, кріплення, розміщення вантажу у транспортному засобі, повідомити експедитора-1 (позивача) та зробити запис у товаросупровідних документах. За відсутності повідомлення та запису, вважається, що експедитор-2 прийняв вантаж у належній якості, кількості та належно упакованим, закріпленим (п.п. 4.1.6, 4.1.7).

- у термін 5-ть робочих днів з моменту виконання своїх зобов'язань експедитор-2 надати експедитору-1 в оригіналах заявку, оформлену експедитором-2, два примірники акту приймання-передачі послуг, рахунок на оплату послуг, два екземпляри товаро-транспортної накладної (CMR) з відміткою вантажоодержувача про прийняття вантажу та довіреності на отримання вантажу (4.1.8);

- доставити вантаж експедитора-1 у відповідності до правил та вимог заявки (4.1.9);

- при настанні непередбачених обставин, пов'язаних з виконанням послуг, повідомити експедитора-1 та діяти відповідно до його інструкцій, а у випадку неможливості такого - прийняти всі можливі міри для належного виконання своїх зобов'язань (4.1.10);

Згідно п. 5.2. договору № RH-5013 від 01.06.2015 ФОП Белень Г.М. несе повну матеріальну відповідальність за збереження прийнятого вантажу з моменту його прийняття до перевезення до моменту передачі уповноваженому вантажоодержувачу та несе відповідальність за дії та недогляд осіб залучених ним до виконання договору у тому ж порядку як за власні дії та відповідає за доставку вантажу відповідно до заявки.

Як судом першої інстанції, так судом апеляційної інстанції встановлено, що ФОП Белень Г.М. (перевізник) залучив до виконання своїх обов'язків за договором-2 водія, який безпосередньо здійснював спірне перевезення. У ході нового судового розгляду ФОП Белень всупереч наведеного у постанові суду касаційної інстанції не надав відповідної документально обґрунтованої інформації, відтак - не було можливим встановити чи належить відповідачу (чи іншій особі) транспортний засіб та причеп, яким здійснювалось перевезення за договором-2 та відповідною заявкою, його тип; наявність трудових правовідносин відповідача з водієм; наявність у відповідача відповідних дозволів на право здійснення міжнародних перевезень. Однак, зважаючи на встановлені судом наведені вище умови договору-2 щодо зобов'язань експедитора-2 та умов його відповідальності за їх належне виконання та збереження прийнятого вантажу, в тому числі, за дії осіб залучених ним до виконання договору, ці обставини не є визначальними у спірних відносинах з позивачем.

Отже, ФОП Белень, залучивши до виконання своїх обов'язків за договором-2 водія, який безпосередньо здійснив спірне перевезення, несе повну відповідальність за його дії як за свої.

З матеріалів справи вбачається, що перевізник (ФОП Белень Г.М.) не зробив жодних застережень при прийнятті вантажу до перевезення, а відповідно до п.п. 4.1.6-4.1.7 договору транспортного експедирування та перевезення вантажів в міжнародному сполученні № RH -5013 від 01.06.2015 та п. 2 ст. 9 Конвенції відсутність застережень стосовно вантажу свідчить про те, що перевізник прийняв вантаж у належній якості та належно упакований.

Відповідачем не доведено виконання своїх зобов'язань за договором № RH -5013 від 01.06.2015, оскільки не надано позивачу відповідно до п. 4.1.8 договору 2 у термін 5-ть робочих днів з моменту виконання своїх зобов'язань в оригіналах заявку, оформлену експедитором-2, два примірники акту приймання-передачі послуг, рахунок на оплату послуг, два екземпляри товаро-транспортної накладної (CMR) з відміткою вантажоодержувача про прийняття вантажу та довіреності на отримання вантажу.

Натомість, позивачем доведено факт псування вантажу під час перевезення, що підтверджується Актом приймання-передачі від 25.10.16, який відмовився підписати водій та зроблено відповідне застереження щодо пошкодження вантажу в графі 24 CMR, що є первинним доказом того, що одержувач прийняв від перевізника пошкоджений вантаж.

Не виконавши обов'язку щодо схоронності вантажу під час перевезення, доставки вантажу до пункту призначення та видачі його уповноваженій особі вантажоодержувача, відповідач не довів також наявності обставин, що звільняють його від відповідальності за незбереження вантажу.

Щодо тверджень апелянта про те, що вантаж, який був доставлений на адресу вказану в заявці від 06.10.2016 був в належному стані, що підтверджується відмітками про проходження санітарно-епідеміологічного та фітосанітарного контролю від 24.10.2016 та від 25.10.2016 здійсненого Державною службою України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів на товарно-транспортному документі CMR № 933/16 від 06.10.2016, листом № 1311/12165-17 від 18.09.2017 Держспоживслужби України та листом № 10-05-21/6759 від 11.10.2017 ГУ Держпродспоживслужби в Київській області, колегія суддів зазначає, що вказане не може слугувати належним доказом відсутності пошкоджень товару при його поставці, оскільки відповідно до ст. 17 Конвенції та ст. 924 ЦК України перевізник відповідає за збереження якості вантажу до моменту його видачі вантажоодержувачу. Проведення контролю під час митного оформлення товару, що здійснювалося до його прийняття вантажоодержувачем, не може свідчити про належну якість товару в момент його видачі отримувачу вантажу.

З листа № 10-05-21/6759 від 11.10.2017 ГУ Держпродспоживслужби в Київській області вбачається, що вантаж, який перевозився за договором RH -5013 від 01.06.2015 пройшов лише документальну перевірку.

Відповідно до п. 2.4 Наказу Міністерства аграрної політики України № 414 від 23.08.2005 (який був чинним на момент проведення митного оформлення товару) при здійсненні фітосанітарного контролю встановлюється наявність або відсутність будь-яких шкідників, хвороб рослин і бур'янів у підкарантинних матеріалах і об'єктах. Отже, фітосанітарний контроль не спрямований на виявлення плісняви на товарі.

Необґрунтованими є посилання апелянта на Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 363 від 14.10.1997, адже в даному випадку перевезення вантажів в міжнародному сполученні.

Посилання апелянта на те, що Акт приймання-передачі продукції (товарів) за кількістю та якістю б/н від 25.10.2016 складений одноособово вантажоодержувачем без участі відповідача, є необґрунтованими. Адже, Акт складався за участю водія, який відмовився від підписання Акту та надання пояснень.

Як судом першої інстанції так і судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач як експедитор за договором-1 на вимогу ТзОВ «Юнайтед Імпорт» замовника за договором-1 та вантажоодержувача за договором-2 відшкодував суму 76860,21 грн., що становило вартість пошкодженого товару на суму 45372,00 грн. (еквівалент 1520,20 євро) та 31488,21 грн. - суму плати за перевезення, митні та інші платежі та податки.

За таких обставин вимоги позивача у даній справі до відповідача як перевізника за договором-2 про відшкодування зазначеної суми є правомірними з огляду на приписи законодавства, що регулюють спірні відносини та умови договору-2.

А відтак, суд першої інстанції обгрунтовано стягнув з відповідача на користь позивача 76860,21 грн.

Отже, з огляду на вищевикладене, колегія суддів Західного апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Закарпатської області від 08.10.2018 відповідає матеріалам справи, ґрунтується на чинному законодавстві і підстав для його скасування немає, зазначені в апеляційній скарзі доводи скаржника не відповідають матеріалам справи, документально необґрунтовані, не базуються на законодавстві, що регулює дані правовідносини та висновку місцевого господарського суду не спростовують.

Судовий збір, сплачений за апеляційну скаргу, покласти на скаржника.

Керуючись ст.ст. 236, 270, 275, 276, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, -

Західний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

Рішення Господарського суду Закарпатської області від 08 жовтня 2018 року у справі №907/603/17 залишити без змін, а апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Белень Ганни Миколаївни б/н від 05 листопада 2018 року без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог ст.ст.286-291 ГПК України.

Матеріали справи №907/603/17 повернути до Господарського суду Закарпатської області.

Повний текст постанови складено 18.02.2019.

Головуючий - суддя Якімець Г.Г.

суддя Матущак О.І.

суддя Мирутенко О.Л.