ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" лютого 2019 р. Справа№ 910/6242/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зубець Л.П.

суддів: Мартюк А.І.

Дідиченко М.А.

секретар судового засідання: Цибульський Р.М.

за участю представників учасників справи згідно з протоколом судового засідання від 07.02.2019

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги

Міністерства оборони України та Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Сокар Україна"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 18.09.2018 (повний текст рішення підписано 02.10.2018)

у справі №910/6242/18 (суддя Котков О.В.)

за позовом Міністерства оборони України

до Товариства з обмеженою відповідальністю

"Торговий Дім "Сокар Україна"

про стягнення грошових коштів

за зустрічним

позовом Товариства з обмеженою відповідальністю

"Торговий Дім "Сокар Україна"

до Міністерства оборони України

про стягнення грошових коштів

ВСТАНОВИВ:

У травні 2018 року Міністерство оборони України (далі - позивач) подало до Господарського суду міста Києва позовну заяву до ТОВ «Торговий дім «Сокар Україна» (далі - відповідач) про стягнення пені в розмірі 426 897, 29 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на порушення відповідачем умов договору №286/1/17/14 від 16.05.2017, а саме прострочення поставки товару строком від 8 до 23 днів.

ТОВ «ТД «Сокар Україна» у червні 2018 року (позивач за зустрічним позовом) також подало до Господарського суду міста Києва позовну заяву до Міністерства оборони України (відповідач за зустрічним позовом) про стягнення 2 404 591, 78 грн. інфляційних втрат, 4 747 791, 14 грн. пені та 4 052 992, 44 грн. штрафу.

В обґрунтування своїх вимог відповідач за первісним позовом посилався на порушення позивачем умов договору №286/1/17/14 від 16.05.2017, а саме прострочення строків оплати - 20.11.2017, тоді як оплата мала бути здійснена в строк до 30.08.2017.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.06.2018 у справі №910/6242/18 було прийнято до розгляду зустрічну позовну заяву ТОВ «ТД «Сокар Україна».

Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.09.2018 у справі №910/6242/18:

- первісний позов Міністерства оборони України до ТОВ «Торговий Дім «Сокар Україна» про стягнення грошових коштів задоволено частково в частині стягнення пені 399 144, 59 грн. та судового збору 5 987, 17грн. В іншій частині позову відмовлено;

- зустрічний позов ТОВ «Торговий Дім «Сокар Україна» до Міністерства оборони України про стягнення грошових коштів задоволено частково в частині інфляційних витрат 2 404 591, 78 грн. та судового збору 36 068, 88 грн. В іншій частині зустрічного позову відмовлено.

В порядку ч. 11 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України проведено зустрічне зарахування грошових сум та судових витрат, що підлягають до стягнення за первісним і зустрічним позовами.

Також присуджено до стягнення з Міністерства оборони на користь ТОВ «Торговий Дім «Сокар Україна» грошові кошти: інфляційні витрати 2 005 447, 19 грн. та судовий збір - 30 081, 71 грн.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Міністерство оборони України подало до Північного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 18.09.2018 у справі №910/6242/18 скасувати в частині стягнення інфляційних витрат в сумі 2 404 591, 78 грн., в іншій частині рішення залишити без змін.

В обґрунтування вимог своєї апеляційної скарги Міністерство оборони України посилається на неправомірність стягнення з нього 2 404 591, 78 грн. інфляційних витрат, оскільки грошові кошти з бюджету для оплати отриманого від ТОВ «Торговий Дім «Сокар Україна» товару на рахунок Міністерства оборони України станом на момент настання строку оплати від Державної казначейської служби України не надходили, а тому Міністерство оборони України не мало можливості вчасно виконати свої зобов'язання перед ТОВ «Торговий Дім «Сокар Україна» не зі своєї вини, а з вини Державної казначейської служби України.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.11.2018 апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Господарського суду міста Києва від 18.09.2018 у справі №910/6242/18 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Зубець Л.П., судді Дідиченко М.А., Калатай Н.Ф.

Крім того, не погодившись з прийнятим рішенням, ТОВ «Торговий Дім «Сокар Україна» також подало до Північного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 18.09.2018 у справі №910/6242/18 скасувати в частині відмови у задоволенні зустрічного позову про стягнення пені 4 747 791, 14 грн. і штрафу 4 052 992, 44 грн. та прийняти в цій частині нове рішення, яким задовольнити зустрічний позов ТОВ «Торговий Дім «Сокар Україна» до Міністерства оборони України про стягнення пені 4 747 791, 14 грн. і штрафу 4 052 992, 44 грн.

В обґрунтування вимог своєї апеляційної скарги ТОВ «Торговий Дім «Сокар Україна» посилається на те, що судом першої інстанції безпідставно не застосовано до правовідносин сторін ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України.

Ухвалами Північного апеляційного господарського суду від 07.11.2018 відкрито апеляційне провадження у справі №910/6242/18 за апеляційними скаргами Міністерства оборони України та ТОВ «Торговий Дім «Сокар Україна» на рішення Господарського суду міста Києва від 18.09.2018 у справі №910/6242/18, об'єднано апеляційні скарги Міністерства оборони України та ТОВ «Торговий Дім «Сокар Україна» в одне апеляційне провадження, розгляд апеляційних скарги Міністерства оборони України та ТОВ «Торговий Дім «Сокар Україна» призначено на 13.12.2018.

29.11.2018 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від ТОВ «Торговий Дім «Сокар Україна» надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого останній заперечує проти задоволення вимог апеляційної скарги Міністерства оборони України, просить суд залишити оскаржуване судове рішення в частині стягнення з Міністерства оборони України 2 404 591, 78 грн. інфляційних втрат без змін.

Міністерство оборони України відзиву на апеляційну скаргу ТОВ «Торговий Дім «Сокар Україна» не подало.

Відповідно до ч. 3 ст. 263 ГПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судовому засіданні 13.12.2018 оголошено перерву до 20.12.2018.

20.12.2018 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від представника ТОВ «Торговий Дім «Сокар Україна» надійшло клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями та протоколу передачі апеляційної скарги раніше визначеному складу суду від 20.12.2018, визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя Зубець Л.П. (суддя-доповідач), судді: Мартюк А.І., Дідиченко М.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.12.2018 прийнято справу №910/6242/18 за апеляційними скаргами Міністерства оборони України та ТОВ «Торговий Дім «Сокар Україна» на рішення Господарського суду міста Києва від 18.09.2018 до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя Зубець Л.П., судді Мартюк А.І., Дідиченко М.А. та призначено вказану справу до розгляду в судовому засіданні на 07.02.2019.

Представник ТОВ «Торговий Дім «Сокар Україна» в судове засідання 07.02.2019 не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлений належним чином.

В судове засідання 07.02.2019 з'явився представник Міністерства оборони України та надав пояснення по суті спору, відповідно до яких просив задовольнити апеляційну скаргу Міністерства оборони України, проти задоволення апеляційної скарги ТОВ «Торговий Дім «Сокар Україна» заперечував.

Дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, враховуючи пояснення представника Міністерства оборони України, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги за наявними матеріалами та без участі представника ТОВ «Торговий Дім «Сокар Україна».

Відповідно до п.п.1, 2, 4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Господарського суду міста Києва від 02.11.2017 у справі №910/17263/17 за позовом ТОВ «Торговий дім «Сокар» до Міністерства оборони України про стягнення 185 999 892, 00 грн. позов задоволено повністю. Вказане рішення набрало законної сили 17.11.2017.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 02.11.2017 у справі №910/17263/17 було встановлено наступне:

«Згідно рішення тендерного комітету Міністерства оборони України (протокол від 05.05.2017 №75/73/11), 16.05.2017 між Міністерством оборони України (далі - замовник) та ТОВ «Торговий дім «Сокар Україна» (далі - постачальник) укладено договір про постачання для державних потреб нафти і дистилятів (авіаційний газ) для техніки спеціального призначення (за кошти Державного бюджету України) №286/1/17/14, умовами якого передбачено, що постачальник зобов'язується постачити у 2017 році нафти і дистилятів (авіаційний газ) (лот 4 - паливо для реактивних двигунів ТС-1 або еквівалент, а саме паливо для реактивних двигунів ТС-1 або паливо авіаційне для газотурбінних двигунів Джет А-1) для потреб Міністерства оборони України згідно специфікації, а замовник забезпечити приймання продукції та її оплату в асортименті, кількості, у строки і за цінами згідно з нижченаведеною специфікацією:

Найменування продукції: паливо для реактивних двигунів ТС-1 або паливо авіаційне для газотурбінних двигунів Джет А-1 (61-000-6972, 61-003-4718); ГСТУ 320.00149943.011-99, ДСТУ 4796:2007; строк постачання - до 31.05.2017 включно; загальна кількість - 2 900, 00 т, загальна вартість продукції з ПДВ складає: 57 899 999, 00 грн.

Згідно п.4.1. договору розрахунок за фактично постачену продукцію здійснюється протягом 30 банківських днів (за умови надходження бюджетних коштів на рахунок Міністерства оборони України за даним кодом видатків) з дати надання постачальником до Департаменту державних закупівель та постачання матеріальних ресурсів Міністерства оборони України належним чином оформлених документів, передбачених цим договором.

Пунктом 4.2. договору передбачено, що постачальник зобов'язаний надати замовнику після постачання продукції наступні документи:

4.2.1. рахунок-фактури на відвантажену продукцію;

4.2.2. акт прийому форма №4;

4.2.3. видаткову накладну;

4.2.4. повідомлення-підтвердження (додаток 12.4);

4.2.5. копію паспорту якості на відвантажену продукцію;

4.2.6. акт прийому-передачі (додаток 12.3).

За умовами п.6.1. договору замовник зобов'язаний, зокрема, своєчасно та в повному обсязі сплачувати вартість постаченої продукції протягом 30 банківських днів (за умови надходження бюджетних коштів на рахунок Міністерства оборони України за даним кодом видатків) з дати надання постачальником замовнику належним чином оформлених документів, передбачених договором.

Договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до 31.12.2017, а в частині проведення розрахунків до повного їх завершення. Після закінчення терміну дії договору, коригування зобов'язань здійснюються на підставі підписаних обома сторонами актів звіряння (п.10.1. договору).

ТОВ «Торговий дім «Сокар» на виконання умов договорів №286/1/17/13 та №286/1/17/14 було поставлено Міністерству оборони України продукцію на загальну суму 185 999 892, 00 грн., що підтверджується видатковою накладною №ТД-00000808 від 27.05.2017, актом приймання №5/5 від 27.05.2017, накладною №37370244 від 25.05.2017, видатковою накладною №ТД-00000809 від 28.05.2017, повідомленням-підтвердженням №23 від 26.06.2017, актом №1 від 28.05.2017, актом приймання №6 від 28.05.2017, накладною №37370657 від 25.05.2017, видатковою накладною №ОБ-ТД034206 від 29.05.2017, повідомленням-підтвердженням від 22.06.2017, актом приймання №31 від 29.05.2017, товарно-транспортною накладною на відпуск нафтопродуктів (нафти) №2928 від 28.05.2017, видатковою накладною №ОБ-ТД034415 від 07.06.2017, повідомленням-підтвердженням від 04.07.2017, актом приймання №34 від 08.06.2017, товарно-транспортною накладною на відпуск нафтопродуктів (нафти) №2942 від 07.06.2017, видатковою накладною №ТД-00000825 від 12.06.2017, повідомленням-підтвердженням від 30.06.2017, актом від 12.06.2017, накладними №41911405 від 08.06.2017 та №41915745 від 08.06.2017, видатковою накладною №ТД-00000827 від 12.06.2017; повідомленням-підтвердженням від 30.06.2017, актом приймання №8/8 від 12.06.2017, видатковою накладною №ТД-00000835 від 12.06.2017, повідомленням-підтвердженням від 20.06.2017, актом прийому №2/47 від 12.06.2017, видатковою накладною №ОБ-ТД034481 від 12.06.2017, повідомленням-підтвердженням від 03.07.2017, актом приймання №35 від 12.06.2017, видатковою накладною №ОБ-ТД034512 від 13.06.2017, повідомленням-підтвердженням від 03.07.2017, актом приймання №36 від 13.06.2017, товарно-транспортною накладною на відпуск нафтопродуктів (нафти) №2950 від 12.06.2017, видатковою накладною №ТД-00000836 від 13.06.2017, повідомленням-підтвердженням від 20.06.2017, актом прийому №2/48 від 13.06.2017, видатковою накладною №ТД-00000837 від 14.06.2017, повідомленням-підтвердженням від 05.07.2017, актом приймання №205 від 14.06.2017, накладною №41942103 від 09.06.2017, видатковою накладною №ОБ-ТД034545 від 14.06.2017, повідомленням-підтвердженням від 03.07.2017, актом приймання №37 від 14.06.2017, товарно-транспортною накладною на відпуск нафтопродуктів (нафти) №2959 від 13.06.2017, видатковою накладною №ТД-00000816 від 15.06.2017, повідомленням-підтвердженням від 30.06.2017, акт приймання №9/9 від 15.06.2017, накладною №33343963 від 10.06.2017, видатковою накладною №ТД-00000829 від 15.06.2017, повідомленням-підтвердженням №24 від 29.06.2017, актом №2 від 15.06.2017, актом приймання №8 від 15.06.2017, накладною №41927369 від 08.06.2017, видатковою накладною №ТД-00000840 від 15.06.2017, повідомленням-підтвердженням від 20.06.2017, актом приймання №2/49 від 15.06.2017, видатковою накладною №ТД-00000843 від 15.06.2017, повідомленням-підтвердженням від 20.06.2017, актом прийому №2/50 від 15.06.2017, накладною №41997708 від 10.06.2017, видатковою накладною №ОБ-ТД034610 від 15.06.2017, повідомленням-підтвердженням від 03.07.2017, актом приймання №38 від 15.06.2017, товарно-транспортною накладною на відпуск нафтопродуктів (нафти) №2965 від 14.06.2017, видатковою накладною №ТД-00000848 від 16.06.2017, повідомленням-підтвердженням від 03.07.2017, актом приймання №10/10 від 16.06.2017, видатковою накладною №ТД-00000841 від 16.06.2017, повідомленням-підтвердженням від 03.07.2017, накладною №41964362 від 10.06.2017, видатковою накладною №ТД-00000847 від 16.06.2017, повідомленням-підтвердженням №26 від 06.07.2017, актом приймання №9 від 16.06.2017, накладною №41991662 від 10.06.2017, видатковою накладною №ОБ-ТД034720 від 21.06.2017, повідомленням-підтвердженням від 12.07.2017, актом приймання №39 від 03.07.2017, товарно-транспортною накладною на відпуск нафтопродуктів (нафти) №2990 від 20.06.2017, видатковою накладною №ОБ-ТД034765 від 22.06.2017, повідомленням-підтвердженням від 12.07.2017, актом приймання №40 від 04.07.2017, товарно-транспортною накладною на відпуск нафтопродуктів (нафти) №3008 від 21.06.2017, видатковою накладною №ОБ-ТД034825 від 26.06.2017, повідомленням-підтвердження від 12.07.2017, актом приймання №11 від 05.07.2017, актом приймання №4 від 20.06.2017, повідомленням-підтвердженням 21.06.2017, повідомленням-підтвердженням 21.06.2017, податковою-накладною №ТД-00000851 від 15.06.2017, актом приймання №5 від 20.06.2017, видатковою накладною №ТД-00000852 від 15.06.2017, актом приймання №6 від 21.06.2017, повідомленням-підтвердженням від 21.06.2017, видатковою накладною №ТД-00000845 від 16.06.2017, видатковою накладною №ТД-00000850 від 16.06.2017, видатковою накладною №ТД-00000831 від 16.06.2017, повідомленням-підтвердженням від 21.06.2017, видатковою накладною №ТД-00000833 від 17.06.2017, актом приймання №7 від 21.06.2017, видатковою накладною №ТД-000008842 від 17.06.2017, видатковою накладною №ОБ-ТД034165 від 26.05.2017, повідомленням-підтвердженням від 06.06.2017, актом приймання №1 від 29.05.2017, товарно-транспортною накладною на відпуск нафтопродуктів (нафти) №2926 від 25.05.2017, видатковою накладною №ТД-00000807 від 28.05.2017, повідомленням-підтвердженням від 26.06.2017, актом приймання №158 від 01.06.2017, накладною №37369618 від 25.05.2017, видатковою накладною №ОБ-ТД034205 від 29.05.2017, повідомленням-підтвердженням від 07.06.2017, актом приймання №2 від 31.05.2017, транспортною накладною на відпуск нафтопродуктів (нафти) №2927 від 28.05.2017, видатковою накладною №ТД-00000806 від 30.05.2017, повідомленням-підтвердженням від 27.06.2017, актом приймання №8 від 01.06.2017, накладною №37369568 від 25.05.2017, видатковою накладною №ТД-00000811 від 31.05.2017, видатковою накладною №ТД-00000814 від 31.05.2017, повідомленням-підтвердженням від 27.06.2017, актом приймання №75 від 06.06.2017, накладною №33132028 від 28.05.2017, видатковою накладною №ОБ-ТД034416 від 08.06.2017, повідомленням-підтвердженням від 06.07.2017, актом приймання №3 від 12.06.2017, транспортною накладною на відпуск нафтопродуктів (нафти) №2941 від 07.06.2017, видатковою накладною №ТД-00000823 від 13.06.2017, повідомленням-підтвердженням від 03.07.2017, актом приймання №175 від 10.06.2017, видатковою накладною №ТД-00000830 від 13.06.2017, повідомленням-підтвердженням від 04.07.2015, актом приймання №75 від 16.06.2017, накладною 41927401 від 13.06.2017, видатковою накладною №ОБ-ТД034513 від 13.06.2017, повідомленням-підтвердженням від 06.07.2017, актом приймання №4 від 16.06.2017, транспортною накладною на відпуск нафтопродуктів (нафти) №2947 від 12.06.2017, видатковою накладною №ТД-00000828 від 14.06.2017, повідомленням-підтвердження від 04.07.2017, актом приймання №77 від 16.06.2017, видатковою накладною №ОБ-ТД034611 від 15.06.2017, повідомленням-підтвердження від 06.07.2017, актом приймання №5 від 16.06.2017, транспортною накладною на відпуск нафтопродуктів (нафти) №2966 від 14.06.2017, видатковою накладною №ТД-00000824 від 15.06.2017, повідомленням-підтвердження від 04.07.2017, актом приймання №10 від 20.06.2017, видатковою накладною №ТД-00000822 від 16.06.2017, видатковою накладною №ТД-00000849 від 15.06.2017, повідомленням-підтвердження від 04.07.2017, видатковою накладною №ОБ-ТД034619 від 17.06.2017, повідомленням-підтвердження від 06.07.2017, транспортною накладною на відпуск нафтопродуктів (нафти) №2977 від 16.06.2017, видатковою накладною №ОБ-ТД034618 від 17.06.2017, повідомленням-підтвердження від 06.07.2017, актом приймання №6 від 22.06.2017, транспортною накладною на відпуск нафтопродуктів (нафти) №2976 від 16.06.2017, видатковою накладною №ОБ-ТД034712 від 21.06.2017, повідомленням-підтвердження від 10.07.2017, актом приймання №7 від 23.06.2017, транспортною накладною на відпуск нафтопродуктів (нафти) №2999 від 20.06.2017, видатковою накладною №ТД-00000846 від 21.06.2017, повідомленням-підтвердження від 04.07.2017, актом приймання №11 від 29.06.2017, видатковою накладною №ОБ-ТД034824 від 23.06.2017, повідомленням-підтвердження від 10.07.2017, актом приймання №103 від 05.07.2017 (наявні у матеріалах справи).

Проте, відповідач за поставлену продукцію не розрахувався, внаслідок чого за відповідачем утворилась заборгованість у розмірі 185 999 892, 00 грн., що також вбачається з оборотно-сальдової відомості по рахунку №361 за травень 2017 - липень 2017, яка надана позивачем.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що відповідач неналежним чином виконує свої зобов'язання щодо оплати поставленої продукції за договорами про постачання для державних потреб нафти і дистилятів (авіаційний гас) для техніки спеціального призначення (за кошти Державного бюджету України) №286/1/17/13 від 16.05.2017 та №286/1/17/14 від 16.05.2017, зокрема, щодо погашення заборгованості у розмірі 185 999 892, 00 грн.

Проаналізувавши зміст укладених між сторонами договорів про постачання для державних потреб нафти і дистилятів (авіаційний газ) для техніки спеціального призначення (за кошти Державного бюджету України) №286/1/17/13 від 16.05.2017 та №286/1/17/14 від 16.05.2017, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою вони є договорами поставки.

Судом встановлено, що позивач виконав свої зобов'язання за договором належним чином, поставив відповідачеві продукцію на загальну суму 185 999 892, 00 грн., що підтверджується зокрема видатковими накладними, які підписані представниками сторін та скріплені печатками Міністерства оборони України та ТОВ «Торговий дім «Сокар Україна».

Однак, відповідач оплати поставленої продукції не провів, доказів зворотного суду не надав, внаслідок чого за відповідачем утворилась заборгованість у розмірі 185 999 892, 00 грн.

При цьому, суд відзначає, що наявні в матеріалах справи видаткові накладні на загальну суму 185 999 892, 00 грн. підписані представниками Міністерства оборони України та скріплені печаткою Міністерства оборони України, що свідчить про прийняття відповідачем поставленої за договорами продукції та про наявність підстав оплати відповідної продукції.

Крім того, суд зазначає, що не надходження бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України, не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 15.05.2012 №11/446 та в рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» від 18.10.2005.

Враховуючи викладене, оскільки відповідач не надав суду жодних доказів належного виконання свого зобов'язання щодо оплати поставленої продукції, суд дійшов висновку, що відповідачем було порушено умови договорів про постачання для державних потреб нафти і дистилятів (авіаційний газ) для техніки спеціального призначення (за кошти Державного бюджету України) №286/1/17/13 від 16.05.2017 та №286/1/17/14 від 16.05.2017 та положення ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України, а тому підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 185 999 892, 00 грн.».

Відповідно до ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, Міністерство оборони України просило суд стягнути з ТОВ «Торговий дім «Сокар Україна» 426 897, 29 грн. пені за порушення останнім строків поставки товару.

За ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 ст. 665 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України). Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з додатком №12.2 до договору №286/1/17/14 від 16.05.2017, підписаним між сторонами спору:

- найменування продукції: паливо для реактивних двигунів ТС-1 або паливо авіаційне для газотурбінних двигунів Джет А-1 (61-000-6972, 61-003-4718); ГСТУ 320.00149943.011-99, ДСТУ 4796:2007;

- строк постачання - до 31.05.2017 включно;

- загальна кількість - 2 900, 00 т.;

- загальна вартість продукції з ПДВ складає: 57 899 999, 00 грн.

Як вбачається з рішення Господарського суду міста Києва від 02.11.2017 у справі №910/17263/17 та підтверджується актами приймання товару (а.с.33-43), відповідачем за первісним позовом допущено прострочення поставки товару Міністерству оборони України.

За ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення умов зобов'язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг); за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Відповідно до п. 7.3.2 договору №286/1/17/14 від 16.05.2017 за порушення строків постачання продукції постачальник (ТОВ «ТД «Сокар Україна») сплачує замовнику (Міністерству оборони України) пеню у розмірі 0,1 відсотка вартості продукції, з якої допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 днів з постачальника додатково стягується штраф у розмірі 7 відсотків вказаної вартості.

Враховуючи встановлений судом факт порушення строків поставки продукції відповідачем за первісним позовом, а також положення наведених норм законодавства України та умови укладеного між сторонами спору договору, колегія суддів дійшла до висновку про правомірність стягнення судом першої інстанції з відповідача за первісним позовом на користь позивача за первісним позовом 399 144, 59 грн. пені.

При цьому, судом апеляційної інстанції перевірено розрахунок пені, здійснений місцевим господарським судом, та встановлено його арифметичну правильність, оскільки наданий позивачем за первісним позовом розрахунок пені здійснений невірно. Так, в період нарахування пені необґрунтовано включено дні фактичного виконання зобов'язання по поставці продукції - 15.06.2017, 17.06.2017, 21.06.2017, 23.06.2017.

Відтак, враховуючи факт порушення відповідачем за первісним позовом встановленого додатком №12.2 до договору №286/1/17/14 від 16.05.2017 строку поставки товару (до 31.05.2017 включно), висновок суду першої інстанції про стягнення з відповідача за первісним позовом на підставі ст. 231 Господарського кодексу України та п. 7.3.2 договору на користь позивача за первісним позовом 399 144, 59 грн. пені колегія суддів вважає законним та обґрунтованим.

Також, як вбачається з матеріалів справи, на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 02.11.2017 у справі №910/17263/17 та умов договору №286/1/17/14 Міністерством оборони України 20.11.2017 було сплачено на користь ТОВ «ТД «Сокар Україна» 57 899 999, 00 грн., що підтверджується засвідченою копією банківської виписки АТ «Ощадбанк» від 13.06.2018 (а.с.129-130).

Однак, відповідно до умов договору №286/1/17/14 вказану оплату Міністерство оборони України мало здійснити в строк до 30.08.2017.

Отже, Міністерством оборони України допущено прострочення виконання грошового зобов'язання перед ТОВ «ТД «Сокар Україна».

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи встановлений судом факт прострочення виконання грошового зобов'язання відповідачем за зустрічним позовом перед позивачем за зустрічним позовом, а також положення наведених норм законодавства України та умови укладеного між сторонами спору договору, колегія суддів дійшла до висновку про правомірність стягнення судом першої інстанції з відповідача на користь позивача інфляційних втрат у розмірі 2 404 591, 78 грн. При цьому, судом апеляційної інстанції перевірено розрахунок інфляційних втрат, здійснений позивачем за зустрічним позовом та прийнятий місцевим господарським судом, та встановлено його арифметичну правильність.

Одночасно, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість зустрічного позову в частині вимог про стягнення 4 747 791, 14 грн. пені та 4 052 992, 44 грн. штрафу на підставі ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частиною 1 ст. 231 Господарського кодексу України передбачено, що законом щодо окремих видів зобов'язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

Відповідно до ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах:

- за порушення умов зобов'язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг);

- за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Враховуючи наведені норми чинного законодавства України, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що застосування до боржника, який порушив господарське зобов'язання, штрафних санкцій у вигляді пені та штрафу, передбачених ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України, можливо при сукупності відповідних умов, а саме:

- якщо інший розмір певного виду штрафних санкцій не передбачений договором або законом;

- якщо, порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки;

- якщо допущено прострочення виконання негрошового зобов'язання, пов'язаного з обігом (поставкою) товарів, виконанням робіт, наданням послуг з вартості яких і вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафу.

Міністерством оборони України допущено прострочення виконання саме грошового зобов'язання, а тому відсутні правові підстави для застосування ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України.

Доводи Міністерства оборони України про неправомірність стягнення з нього 2 404 591, 78 грн. інфляційних витрат, оскільки грошові кошти з бюджету для оплати отриманого від ТОВ «Торговий Дім «Сокар Україна» товару на рахунок Міністерства оборони України станом на момент настання строку оплати від Державної казначейської служби України не надходили, а тому Міністерство оборони України не мало можливості вчасно виконати свої зобов'язання перед ТОВ «Торговий Дім «Сокар Україна» не зі своєї вини, а з вини Державної казначейської служби України, колегія суддів відхиляє, оскільки не надходження бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України, не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

Доводи ТОВ «Торговий Дім «Сокар Україна» про те, що судом першої інстанції безпідставно не застосовано до правовідносин сторін ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України спростовані викладеним вище.

Отже, з урахуванням положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, стягненню за первісним позовом підлягає 399 144, 59 грн. пені та 5 987, 17 грн. судового збору, стягненню за зустрічним позовом підлягає 2 404 591, 78 грн. інфляційних втрат та 36 068, 88 грн. судового збору.

Відповідно до ч. 11 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України у разі часткового задоволення первісного і зустрічного позовів про стягнення грошових сум суд проводить зустрічне зарахування таких сум та стягує різницю між ними на користь сторони, якій присуджено більшу грошову суму.

В результаті зустрічного зарахування підлягає стягненню з Міністерства оборони України на користь ТОВ «ТД «Сокар Україна» 2 005 447, 19 грн. інфляційних втрат та 30 081, 71 грн. судового збору, про що вірно вказано судом першої інстанції.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За наведених у даній постанові обставин, колегія суддів дійшла висновку, що відсутні підстави для зміни чи скасування рішення Господарського суду міста Києва від 18.09.2018 у справі №910/6242/18.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, судові витрати, понесені у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на апелянтів.

Керуючись ст.ст. 13, 14, 73, 74, 76-79, 269, 272, 275, 276, 281, 282, 287, 288 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційні скарги Міністерства оборони України та Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Сокар Україна" на рішення Господарського суду міста Києва від 18.09.2018 у справі №910/6242/18 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 18.09.2018 у справі №910/6242/18 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/6242/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах, яким є Верховний Суд, шляхом подачі касаційної скарги в порядку і строки, визначені ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Касаційна скарга на постанову подається протягом 20 днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л.П. Зубець

Судді А.І. Мартюк

М.А. Дідиченко

Повний текст постанови складено 20.02.2019