ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

11.02.2019 Справа № 920/45/19
м. Суми

Господарський суд Сумської області у складі судді Джепи Ю.А., при секретарі судового засідання Олтушевській І.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Господарського суду Сумської області матеріали справи № 920/45/19 в порядку спрощеного позовного провадження

за позовом: Приватного акціонерного товариства «Сумський завод продовольчих товарів», (42350, с. Бездрик Сумського району Сумської області, вул. Зарічна, 1, )

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «ФОРЕКС ПЛЮС» (40004, м. Суми, вул. Реміснича, 10/1, )

про стягнення 55859 грн 40 коп,

Представники сторін в судове засідання не з'явились

Суть спору: 09.01.2019 до Господарського суду Сумської області звернулось Приватне акціонерне товариство «Сумський завод продовольчих товарів» з позовною заявою від 08.01.2019 № 26, в якій просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ФОРЕКС ПЛЮС» на свою користь заборгованість в розмірі 49500 грн 00 коп, пеню в розмірі 4442 грн 79 коп, 3% річних від простроченої суми в розмірі 370 грн 23 коп, інфляційні втрати в розмірі 1546 грн 38 коп, а також 1921 грн 00 коп сплаченого судового збору.

Ухвалою Господарського суду Сумської області від 14.01.2019 № 920/45/19 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 920/45/19 в порядку спрощеного провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 11.02.2019.

25.01.2019 до суду надійшли додаткові пояснення Приватного акціонерного товариства «Сумський завод продовольчих товарів» від 22.01.2019 № 78, відповідно до яких генеральний директор ПАТ «Сумський завод продтоварів» Манжелей Ю.Р. повідомив суд, що 11.01.2019 ТОВ «ФОРЕКС ПЛЮС» сплатило суму основної заборгованості в розмірі 49500 грн 00 коп, а 16.01.2019 відповідачем було відшкодовано позивачу витрати щодо сплати судового збору в розмірі 1921 грн 00 коп. В той же час, позивач наполягає на стягненні з товариства з обмеженою відповідальністю «ФОРЕКС ПЛЮС» пені в розмірі 4442 грн 79 коп, 3% річних від простроченої суми в розмірі 370 грн 23 коп та суму з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення - 1546 грн 38 коп.

08.02.2019 до суду надійшла заява від 08.02.2019 № 791 Приватного акціонерного товариства «Сумський завод продовольчих товарів» від 22.01.2019 № 791, в якій повідомлено суд, що ТОВ «ФОРЕКС ПЛЮС» сплатило основну суму заборгованості в розмірі 49500 грн 00 коп 11.01.2019, а 16.01.2019 Приватному акціонерному товариству «Сумський завод продовольчих товарів» було відшкодовано суму судового в розмірі 1921 грн 00 коп, також позивач просить суд закрити провадження у справі № 920/45/19.

Відповідачем право на подачу відзиву на позовну заяву, протягом визначеного судом строку, не реалізовано.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Представники сторін в судове засідання 11.02.2019 не з'явились, про час, дату та місце розгляду справи були повідомлені належним чином (а.с. 28, 34), тому відповідно до ч. 3 ст. 222 Господарського процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши надані суду докази, суд встановив наступне.

05.04.2018 між Приватним акціонерним товариством «Сумський завод продовольчих товарів» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФОРЕКС ПЛЮС» укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу № 1971 (далі по тексту - Договір), відповідно до якого позивач передає у власність транспортний засіб КАМАЗ, модель 5320, тип ТЗ - бортовий-С, номер шасі (кузов/рами) ХТС532000Р1045390, сірого кольору, 1993 року випуску, реєстраційний номер ВМ 2905 АВ, бувший у використані за ціною 50000 грн 00 коп, а відповідач приймає товар та сплачує його вартість на умовах Договору.

Відповідно до п. 4.1. Договору передача транспортного засобу здійснюється із оформленням Акту приймання-передачі (а.с. 13).

Згідно п. 2.3. Договору покупець здійснює оплату за придбані автотранспортні засоби у безготівковому порядку шляхом переказу коштів на поточний рахунок Продавця не пізніше 10.10.2018 на підставі рахунку, виставленого Продавцем. Оплата може бути здійснена частинами або одним платежем (а.с. 13).

10.07.2018 на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу від 05.04.2018 № 1971 відповідачу переданий транспортний засіб КАМАЗ, модель 5320, тип ТЗ - бортовий-С, номер шасі (кузов/рами) ХТС532000Р1045390, сірого кольору, 1993 року випуску, реєстраційний номер ВМ 2905 АВ, бувший у використані за ціною 50000 грн 00 коп, що підтверджується видатковою накладною від 10.07.2018 № 2 на суму 50000,00 грн. Таким чином, позивач повністю виконав свої зобов'язання за Договором.

Однак, в порушення п. 2.3. Договору, відповідач оплатив позивачу вартість товару згідно виставленого рахунку на оплату від 06.04.2018 № 179 лише частково в сумі 500 грн. 00 коп. (платіжне доручення № 114788512 від 08.10.2018 в сумі 500 грн 00 коп, а.с. 25).

Станом на час звернення до суду з позовом основна заборгованість відповідача становила 49500 грн.

Судом встановлено, що позивачем було неодноразово направлено на адресу відповідача вимоги про сплату остачі боргу та 3% річних (а.с. 17-24).

25.01.2019 та 08.02.2019 позивачем до суду подано заяви, відповідно до змісту яких 11.01.2019 ТОВ «ФОРЕКС ПЛЮС» сплатило суму основної заборгованості в розмірі 49500 грн 00 коп, а 16.01.2019 відповідачем було відшкодовано позивачу витрати щодо сплати судового збору в розмірі 1921 грн 00 коп.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження в справі, якщо відсутній предмет спору, тому провадження в даній справі в частині стягнення основного боргу в розмірі 49500 грн підлягає закриттю.

Стосовно позовних вимог щодо стягнення пені в розмірі 4442 грн 79 коп, 3% річних від простроченої суми в розмірі 370 грн 23 коп, інфляційних втрат в розмірі 1546 грн 38 коп, суд дійшов висновку про часткове їх задоволення, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного Кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом, іншими законами або договорами.

Відповідно до ст.ст. 610, 611 Цивільного Кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

З урахуванням приписів статті 549, частини другої статті 625 ЦК України та статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" правовими наслідками порушення грошового зобов'язання, тобто зобов'язання сплатити гроші, є обов'язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Пеня, за визначенням частини третьої статті 549 ЦК України, - це вид неустойки, що забезпечує виконання грошового зобов'язання і обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання.

Якщо у вчиненому сторонами правочині розмір та базу нарахування пені не визначено або вміщено умову (пункт) про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, суму пені може бути стягнуто лише в разі, якщо обов'язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом (зокрема, нарахування пені у відповідному відсотковому розмірі від суми простроченого платежу передбачено статтею 14 Закону України "Про державний матеріальний резерв", статтею 36 Закону України "Про телекомунікації", статтею 1 Закону України "Про відповідальність суб'єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій").

Суд звертає увагу, що укладеним 05.04.2018 договором між Приватним акціонерним товариством «Сумський завод продовольчих товарів» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФОРЕКС ПЛЮС» купівлі-продажу транспортного засобу № 1971 не передбачено такого виду відповідальності покупця за прострочення оплати товару, як пеня.

Посилання позивача при її нарахуванні на норми Закону України "Про відповідальність за невиконання грошових зобов'язань" є помилковим, оскільки даний Закон встановлює не обовязок її сплати, а регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, зокрема встановлює законодавче її обмеження. Спеціального нормативного акта, який регулює відповідні правовідносини, на підставі якого повинна бути нарахована неустойка за умови відсутності домовленості сторін про таке, позивачем суду не наведено.

Враховуючи положення укладеного сторонами договору, а також вищенаведені норми чинного законодавства в задоволенні вимоги щодо стягнення з відповідача пені в розмірі 4442 грн 79 коп суд відмовляє.

В той же час, з огляду на те, що статтю 625 ЦК України вміщено в розділі 1 книги 5 Цивільного кодексу України - "Загальні положення про зобов'язання", ця стаття застосовується до всіх грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, які регулюють відносини, пов'язані з виникненням, зміною чи припиненням окремих видів зобов'язань, тому позивач має право на відшкодування йому суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми.

Згідно п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України України покупець на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

Відповідно до умов п. 2.3. Договору купівлі-продажу транспортного засобу № 1971 від 05.04.2018 Покупец зобовязаний здійснити оплату у безготівковому порядку шляхом переказу коштів на поточний рахунок Продавця не пізніше 10.10.2018.

Таким чином, відповідно до вимог ст. 612 Цивільного кодексу України, відповідач з 11.10.2018 вважається таким, що прострочив виконання зобовязання. Перевіривши розрахунки позивача (трьох відсотків річних та інфляційних збитків (а.с. 26)), суд встановив, що вони є обґрунтованими та відповідають вимогам чинного законодавства і обставинам справи.

Позивачем підтверджено відшкодування йому судових витрат, а саме: суми сплаченого судового збору в розмірі 1921 грн, тому суд не покладає їх на відповідача в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуюче викладене, суд дійшов висновку про закриття провадження в частині стягнення 49500 грн основного боргу та про часткове задоволення позову, стягнувши з відповідача на користь позивача 3% річних від простроченої суми в розмірі 370 грн 23 коп та інфляційні втрати в розмірі 1546 грн 38 коп, і відмовивиши в частині стягнення пені в розмірі 4442 грн 79 коп.

Керуючись ст. ст. 612, 629, 525, 526, 549-552, 610, 611, 612, Цивільного кодексу України, ст. ст. 74, 129, 178, 222, 236- 238, 240, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ФОРЕКС ПЛЮС» (40004, м. Суми, вул. Реміснича, буд. 10/1, ) на користь Приватного акціонерного товариства «Сумський завод продовольчих товарів» (42350, с. Бездрик Сумського району Сумської області, вул. Зарічна, 1,) 370 грн 23 коп 3% річних, 1546 грн 38 коп інфляційних втрат, всього - 1916 грн 61 коп.

3. В частині стягнення 4442 грн 79 коп пені - відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 256 ГПК України).

Повне судове рішення складено 18.02.2019.

Суддя Ю.А. Джепа