ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

13 лютого 2019 р. Справа № 903/784/18

Господарський суд Волинської області у складі судді Костюк С. В., за участі секретаря судового засідання Коритан Л. Ю., розглянувши матеріали по справі

за позовом ОСОБА_1

до відповідачів:

1) ОСОБА_2

2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Мрія Старосілля"

про визнання недійсним договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі та визнання незаконним рішення загальних зборів,

за участю представників-учасників справи:

від позивача: ОСОБА_3, ордер серія ВЛ № 051155, посвідчення № 33 від 25.06.2009 року;

від відповідачів: 1) н/з;

2) Федчук М.П., директор ТзОВ "Мрія Старосілля".

Права та обов'язки учасникам судового процесу роз'яснені відповідно до ст.ст. 42, 46 ГПК України.

Відводу складу суду не заявлено.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення.

Запис розгляду судової справи здійснюється за допомогою технічних засобів, а саме: програмно-апаратного комплексу "Діловодство суду".

Суть спору: ОСОБА_1 звернувся до господарського суду з позовною заявою до відповідачів: ОСОБА_2 та Товариства з обмеженою відповідальністю "Мрія Старосілля" в якій просить: визнати недійсним з моменту його укладення договір купівлі-продажу частки в ТзОВ "Мрія Старосілля" від 28.12.2017 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, предметом якого є купівля-продаж частки в розмірі 40 % в статутному капіталі ТзОВ "Мрія Старосілля"; визнати незаконним (недійсним) рішення загальних зборів ТзОВ "Мрія Старосілля" оформлене протоколом № 15 від 28.12.2017 року, щодо внесення змін в склад засновників та змін до статуту.

Ухвалою господарського суду Волинської області від 30.10.2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 20.11.2018 року і зобов'язано відповідачів надати відзиви на позов, позивача - відповідь на відзиви.

15.11.2018р. на адресу суду від відповідача 2 поступив відзив в якому позовні вимоги не визнає у зв'язку з їх невідповідністю вимогам матеріального права та дійсним обставинам справи, вказуючи, що позивач не навів належних, допустимих та достовірних переконливих доказів для задоволення позову, зокрема, останній не зазначив вимогам якого конкретного закону суперечить оспорюваний правочин; якщо на час вчинення правочину продавець та набувач не знали чи могли не знати про наявність перешкод до вчинення правочину, то це свідчить про добросовісність набувача та правомірність вчиненого правочину та враховуючи, що укладаючи 28 грудня 2017р. оспорюваний договір купівлі-продажу частки в статутному фонді та приймаючи рішення на загальних зборах учасників ТОВ "Мрія Старосілля", останнім не було відомо, що 26 грудня 2017р. слідчий суддя виніс ухвалу, якою наклав арешт на корпоративні права ОСОБА_1 у вигляді внеску до статутного Фонду Товариства в розмірі 14 000 400 грн., тому при укладенні даного договору не були порушені вимоги ч. 1, 2 ст. 203, ст. 215 ЦК України; наведені позивачем підстави для визнання незаконним (недійсним) рішення загальних зборів суперечать підставам, визначеними у постанові Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних правовідносин"; також не є підставою для визнання незаконним (недійсним) рішення загальних зборів ТОВ "Мрія Старосілля", оформлене протоколом № 15 від 28.12.2017р. та ухвала Солом'янського районного суду міста Києва від 26 грудня 2017р.про накладення арешту на корпоративні права.

Ухвалою суду від 20.11.2018 року відкладено підготовче засідання на 18.12.2018 року, зобов'язано відповідача-1 надати суду відзив на позов, позивача відповіді на відзиви відповідачів.

17.12.2018р. на адресу суду від відповідача 1 поступив відзив, згідно якого просить відмовити в задоволенні позовних вимог у зв'язку з їх необґрунтованістю належними, допустимими та достовірними доказами (невідповідність позовних вимог матеріальному праву та дійсним обставинам справи), вказуючи, що 28 грудня 2017р. відбулися загальні збори учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Мрія Старосілля", на яких ОСОБА_1 повідомив про своє бажання вийти зі складу засновників товариства з відступленням його частки в розмірі 40 відсотків статутного капіталу товариства, купівлю вказаної частки ОСОБА_1 запропонував іншим учасникам товариства - ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які відмовились придбати частку ОСОБА_1 в статутному фонді.

Оскільки ОСОБА_2 (відповідач 1) виявив бажання придбати частку ОСОБА_1 в розмірі 40 відсотків статутного капіталу товариства, з цим погодилися ОСОБА_1 і інші учасники товариства, про що було прийнято відповідне рішення та зафіксоване в протоколі № 15 загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Мрія Старосілля".

У зв'язку з виходом ОСОБА_1 з складу засновників товариства, загальні збори прийняли рішення про затвердження статуту Товариства з обмеженою відповідальністю "Мрія Старосілля" в новій редакції, в якому ОСОБА_2 (відповідач 1) був внесений в перелік учасників товариства з вкладом в розмірі 14 000 400 грн., що становить 40 % статутного капіталу товариства.

Після прийняття вказаного рішення між ОСОБА_2 (відповідач 1) та ОСОБА_1 28.12.2017р., був укладений договір купівлі-продажу частки в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Мрія Старосілля", згідно п. 1. якого ОСОБА_1 продав ОСОБА_2 40% від частки в статутному капіталі Товариства, що складає 14 000 400 грн.

Відповідно до п. 7 вказаного Договору сторони домовились, що вартість частки в статутному капіталі Товариства, що уступається, в розмірі 40 % складає 2 643 000 грн., які ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_2 до моменту підписання вказаного договору, що власноручно засвідчив свої підписом.

Відповідно до п. 6 Договору ОСОБА_1 засвідчив, що на момент укладення вказаного договору належна йому частка в статутному капіталі Товариства в розмірі 40 %, що складає 14 000 400 грн. не є предметом обтяження і не перебуває під забороною (арештом), не є предметом судового розгляду, будь-які спори відносно зазначеної частки в статутному капіталі Товариства відсутні.

Загальні збори учасників ТзОВ "Мрія Старосілля" та отримання ОСОБА_1 від ОСОБА_2 2 643 000 грн., відбулися до обідньої перерви 28 грудня 2017р.

Також, до обідньої перерви 28 грудня 2017р. приватний нотаріус Луцького нотаріального округу Волинської області Ариванюк Н. А. за реєстраційними номерами №2235 та №2236 засвідчила справжність підписів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на протоколі № 15 загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Мрія Старосілля", як голови та секретаря зборів.

Після цього, за реєстраційними номерами 2237, 2238 та 2239 приватний нотаріус Ариванюк Н. А. засвідчила справжність підписів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на Статуті Товариства з обмеженою відповідальністю "Мрія Старосілля" (нова редакція), затвердженого протоколом № 15 загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Мрія Старосілля" від 28.12.2017р.

Після сплати ОСОБА_1 адміністративного штрафу та повернення до офісу приватного нотаріуса Ариванюк Н. А., останньою було встановлено, що станом на 13 годину 47 хвилин в Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань внесені відомості про судове рішення - ухвалу Солом'янського районного суду від 26.12.2017р. про накладення арешту на внесок до статутного фонду ОСОБА_1, в зв'язку з чим провести державну реєстрацію змін до установчих документів ТзОВ "Мрія Старосілля" приватний нотаріус відмовилась.

Ухвалою Солом'янського районного суду міста Києва від 26.12.2017р. фактично не заборонено здійснювати державну реєстрацію будь-яких змін до установчих документів щодо відчуження статутної частки ОСОБА_1 чи державну реєстрацію будь-яких змін до установчих документів, що може вплинути на розмір частки ОСОБА_1 стосовно ТзОВ "Мрія Старосілля", також позивачем не заперечується та підтверджується відповіддю приватного нотаріуса Ариванюк Н.А., що станом на час проведення загальних зборів, підписання договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі та отримання по ньому грошових коштів, не було жодних офіційних заборон.

Також відповідач 1 у даному відзиві просить, в разі задоволення позову, стягнути в його користь з ОСОБА_1 вартість частки в статутному капіталі Товариства в розмірі отриманих ОСОБА_1 2 643 000 грн.

Ухвалою суду від 18.12.2018 року відкладено підготовче засідання на 16.01.2019 року, зобов'язано позивача надати відповіді на відзиви відповідачів.

28.12.2018р. на адресу суду від позивача поступила відповідь на відзив б/н від 28.12.2018р., яка приєднана до матеріалів справи.

Ухвалою суду від 16.01.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 31.01.2019 року.

Ухвалою суду від 31.01.2019р. відкладено розгляд справи по суті на 13.02.2019р..

Представник позивача в судовому засіданні 13.02.2019 року позов підтримав з підстав викладених в позовній заяві та у відповіді на відзив(а.с.3-5, 85-88), позовні вимоги просить задовільнити.

Представник відповідача 2 в судовому засіданні 13.02.2019 року позовні вимоги заперечив з підстав наведених у відзиві (а.с.37-39), просить відмовити в задоволені позову.

Відповідач 1 в судове засідання не з'явився, ухвала суду від 31.01.2019р. направлена на адресу зазначену в позовній заяві, яка також відповідає адресі, що міститься у відзиві відповідача1 від 17.12.2018р. (а.с.62-64), поштовим відділенням повернута на адресу суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Згідно ч.2 ст. 195 ГПК України суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті.

Пунктом 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" № 18 від 26.12.2011 року роз'яснено, що в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Відповідно до ч.1 ст.202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно ч.3 ст. 202 ГПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Крім того, частиною 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" передбачено, що усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч.1 ст.4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

За вказаних обставин у суду є достатні підстави вважати, що ним вжито належних заходів до повідомлення відповідача 1 про дату, час та місце судового слухання, проте останній не скористався своїм правом на участь у судовому засіданні, відповідачу 1 було відомо про розгляд даної справи в Господарському суді Волинської області, так як 17.12.2018р. ним подано відзив (а.с.62-64), а тому останній не був позбавленим права та можливості ознайомитись, з ухвалами суду у даній справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Згідно ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, учасником якої є Україна, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Враховуючи положення ст.ст. 13, 74 ГПК України якими в господарському судочинстві реалізовано конституційний принцип змагальності судового процесу, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії для забезпечення сторонами реалізації своїх процесуальних прав, враховуючи розумні строки розгляду справи, суд вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній матеріалами і документами у відсутності відповідача 1, який був повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи.

Суд заслухавши доводи та пояснення представників позивача, відповідача 2, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті,-

в с т а н о в и в:

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № станом на 29.08.2018 року учасниками ТОВ «Мрія Старосілля» є:

- ОСОБА_6 (43020, АДРЕСА_1), розмір внеску до статутного фонду - 17500500 грн.;

- ОСОБА_7 (43001, Волинська обл., місто Луцьк, вул. Качалова, будинок 2Д), розмір внеску до статутного фонду - 3500100 грн.;

- ОСОБА_1 (43026, Волинська обл.. АДРЕСА_2), розмір внеску до статутного фонду - 14000400 грн.(а.с.14-19).

28 грудня 2017 року між учасником (засновником) ТзОВ «Мрія Старосілля» ОСОБА_1 (далі - Продавець) та ОСОБА_2 (далі - Покупець) було укладено договір купівлі-продажу частки в статутному капіталі ТзОВ «Мрія Старосілля» (далі - Договір) (а.с.20-22).

Згідно п.1 даного Договору Продавець продав та передав Покупцю, а Покупець купив та прийняв від Продавця частку в статутному капіталі ТзОВ «Мрія Старосілля», в розмірі 40 (сорок ) % статутного капіталу ТзОВ «Мрія Старосілля», що складає 14000400 грн..

Згідно п.3 Договору право власності на частку статутного капіталу ТзОВ «Мрія Старосілля», що відчужується за даним договором, переходить до ОСОБА_2 з моменту підписання даного договору. Разом з переходом права власності на зазначену частку в статутному капіталі до Покупця переходять всі права та обов'язки, що належали Продавцю, передбачені установчими документами Товариства та чинним законодавством.

В п.4 Договору зазначено, що учасники ТзОВ «Мрія Старосілля» ОСОБА_6 та ОСОБА_7 відмовились від переважного права купівлі частки в статутному капіталі ТзОВ «Мрія Старосілля» відповідно до протоколу загальних зборів учасників (засновників) №15 від 28.12.2017року.

Згідно п.6 Договору Продавець свідчить, що дійсно є учасником (засновником) ТзОВ «Мрія Старосілля», йому належить частка в статутному капіталі даного Товариства в розмірі 40%, що складає 14000400 грн., ні зазначена частка, ні її частина на момент укладення даного договору нікому іншому не продана, не подарована, не відчужена іншим способом, не надана в заставу, не є предметом обтяження, в податковій заставі і під забороною (арештом) не перебуває, права третіх осіб щодо частки в статутному капіталі ТзОВ «Мрія Старосілля» відсутні, питання права власності на частку в статутному капіталі даного Товариства не є предметом судового розгляду, будь-які спори відносно зазначеної частки в статутному капіталі Товариства відсутні.

Згідно п.п.7, 8 Договору Продавець заявляє, що частка учасника (засновника) ТзОВ «Мрія Старосілля» на момент укладення даного договору сплачена ним в повному обсязі. За домовленістю Сторін вартість частки в статутному капіталі ТзОВ «Мрія Старосілля», що уступається, в розмірі 40 (сорок) % складає 2643000 гривень. Продавець передав у власність Покупцю, а Покупець прийняв у власність від Продавця вищезазначену частку в статутному капіталі, сплативши Продавцю 2643000 гривень до моменту підписання даного договору.

Факт оплати підтверджено представниками сторін у судовому засіданні.

Згідно п.11 та 12 Договору всі права та обов'язки учасника (засновника) ТзОВ «Мрія Старосілля» переходять до Покупця з моменту підписання даного договору. Продавець втрачає всі права та обов'язки учасника (засновника) ТзОВ «Мрія Старосілля» з моменту підписання даного договору. На виконання вимог ч. 2 ст. 662 Цивільного кодексу України Продавець передав Покупцю всі документи, що стосуються належної йому частки в статутному капіталі Товариства.

28 грудня 2017 року відбулися загальні збори учасників ТзОВ «Мрія Старосілля» на яких було прийнято рішення про задоволення прохання ОСОБА_1 про вихід з складу засновників вищенаведеного Товариства і відступлення його частки в Статутному капіталі в розмірі 40 відсотків на користь ОСОБА_2, затверджено нову редакцію Статуту підприємства(а.с.29).

26 грудня 2017 року слідчий суддя Солом'янського районного суду міста Києва, розглянувши клопотання по справі №1-кс/760/18046/17 (760/28603/17) сторони кримінального провадження - старшого детектива Національного бюро Четвертого відділу детективів Третього підрозділу детективів Головного підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України Буздигана П.М., погодженого прокурором шостого відділу управління процесуального керівництва, підтримання державного обвинувачення та представництва в суді Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Генеральної прокуратури України Касьян А.О. про накладення арешту на майно в рамках досудового розслідування внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000357 від 10.10.2016 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 209, ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 367 КК України, з метою забезпечення можливої конфіскації майна, постановив ухвалу, якою наклав арешт на корпоративні права ОСОБА_1, втому числі і на ТзОВ «Мрія Старосілля» () у вигляді внеску до статутного фонду в розмірі 14000400 грн., дана ухвала підлягає негайному виконанню (а.с.23-28).

Вищенаведена ухвала суду від 26.12.2017р. у справі №1-кс/760/18046/17 (760/28603/17) залишена ухвалою Київського апеляційного суду від 24.10.2018р. без змін (а.с.45-48).

Згідно листа приватного нотаріуса Ариванюк Н.А. №721/01-16 від 13.12.2018р. не було проведено Державної реєстрації змін до установчих документів юридичної особи ТзОВ «Мрія Старосілля», щодо зміни складу засновників (учасників) юридичної особи, оскільки в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань були наявні відомості про судове рішення про накладення арешту на внесок до статутного фонду учасника вищезазначеного Товариства - ОСОБА_1 (ухвала Солом'янського районного суду м.Києва від 26.12.2017р., справа 760/28603/17).

Щодо позовної вимоги про визнання недійсним з моменту його укладення договору купівлі-продажу частки в ТзОВ "Мрія Старосілля" від 28.12.2017 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, предметом якого є купівля-продаж частки в розмірі 40 % в статутному капіталі ТзОВ "Мрія Старосілля" суд зазначає наступне.

Згідно із ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов'язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов'язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. До правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов'язання та про договори.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 2 ст. 656 ЦК України предметом договору купівлі продажу можуть бути майнові права. До договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає із змісту або характеру цих прав.

Як передбачено ст. 658 ЦК України, право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення.

Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Визнання договору недійсним є одним із способів захисту, який застосовується судом у випадках та порядку, визначеному цивільним законодавством.

Згідно ч.1-3 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно ч.1-3 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 124 Конституції України визначено принцип обов'язковості судових рішень, який з огляду на положення статей 170-175 КПК України передбачено підстави та порядок вирішення питання про арешт майна підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, заподіяну внаслідок злочину.

Частиною 1 статті 131 КПК України передбачено, що заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Частиною 2 статті 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 5 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

З огляду на положення ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

При цьому, згідно ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Згідно ст. 175 КПК України ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Враховуючи ухвалу Солом'янського районного суду міста Києва від 26.12.2017р. (яка набрала законної сили та не була скасована та яка виконується негайно) з метою забезпечення у майбутньому можливої конфіскації майна ОСОБА_1, суд приходить до висновку, що Договір купівлі-продажу частки в статутному капіталі ТзОВ "Мрія Старосілля" від 28.12.2017р. суперечить КПК та іншим нормам законодавства, які регулюють відповідні правовідносини та інтересам держави, а тому є підставою для визнання даного Договору недійсним, а саме у зв'язку з недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.1 ст.203 ЦК України.

Пунктом 10 Частини 4 ст. 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" передбачено, що у разі внесення змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі, пов'язаних із зміною складу засновників (учасників) юридичної особи, подаються, крім інших необхідних документів додатково подається в обов'язковому порядку договір, інший документ про перехід чи передачу частки засновника (учасника) у статутному (складеному) капіталі (пайовому фонді) юридичної особи.

Згідно із ч. 1 ст. 209 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін.

Тобто законодавством діючим станом на 28.12.2017р. не було встановлено обов'язкового нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі товариства.

Щодо позовної вимоги про визнання незаконним (недійсним) рішення загальних зборів ТзОВ "Мрія Старосілля", оформлене протоколом № 15 від 28.12.2017 року, в чатині внесення змін в склад засновників та змін до статуту, то суд зазначає наступне.

Статтею 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відновлення становища, яке існувало до порушення.

Частинами 1, 3 ст. 167 ГК України визначено, що корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до вимог закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами. Під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав.

Згідно із ч. 1 ст. 147 ЦК України (в редакції 15.12.2017р., яка була чинна при укладені Договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі ТзОВ "Мрія Старосілля") учасник товариства з обмеженою відповідальністю має право продати чи іншим чином відступити свою частку (її частину) у статутному капіталі одному або кільком учасникам цього товариства.

Відповідно до ст. 10 Закону України "Про господарські товариства" учасники товариства мають право: а) брати участь в управлінні справами товариства в порядку, визначеному в установчих документах, за винятком випадків, передбачених цим Законом; б) брати участь у розподілі прибутку товариства та одержувати його частку (дивіденди). Право на отримання частки прибутку (дивідендів) пропорційно частці кожного з учасників мають особи, які є учасниками товариства на початок строку виплати дивідендів; в) вийти в установленому порядку з товариства; г) одержувати інформацію про діяльність товариства. На вимогу учасника товариство зобов'язане надавати йому для ознайомлення річні баланси, звіти товариства про його діяльність, протоколи зборів; д) здійснити відчуження часток у статутному (складеному) капіталі товариства, цінних паперів, що засвідчують участь у товаристві, в порядку, встановленому законом.

Учасники можуть мати також інші права, передбачені законодавством і установчими документами товариства.

Згідно п.2.6 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних правовідносин» №4 від 25.02.2016р. право власності на частку в статутному капіталі ТОВ або ТДВ у третьої особи виникає з моменту укладення договору, якщо інше не встановлено домовленістю сторін (стаття 363 ЦК України). Набуття права власності на частку в статутному капіталі надає третій особі право на вступ до ТОВ. Право участі у ТОВ або ТДВ є особистим немайновим правом, а отже, автоматичного набуття статусу учасника товариства у зв'язку з набуттям третьою особою права власності на частку в статутному капіталі не відбувається. Право безпосередньої участі у ТОВ або ТДВ третя особа набуває тільки з моменту вступу до товариства, що має бути підтверджено відповідним рішенням загальних зборів учасників товариства.

Рішення загальних зборів та інших органів управління господарського товариства, що за своєю правовою природою є актами, дійсні, якщо у судовому порядку не буде встановлено інше. Рішення загальних зборів учасників (акціонерів) та інших органів господарського товариства є актами, оскільки ці рішення зумовлюють настання правових наслідків, спрямованих на регулювання господарських відносин, і мають обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин (п. п. 10, 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008 № 13 "Про практику розгляду судами корпоративних спорів").

Підставами для визнання недійсними рішень загальних зборів акціонерів (учасників) господарського товариства можуть бути: - порушення вимог закону та/або установчих документів під час скликання та проведення загальних зборів товариства; - позбавлення акціонера (учасника) товариства можливості взяти участь у загальних зборах; - порушення прав чи законних інтересів акціонера (учасника) товариства рішенням загальних зборів (п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008 № 13 "Про практику розгляду судами корпоративних спорів").

При розгляді справ судам слід враховувати, що не всі порушення законодавства, допущені під час скликання та проведення загальних зборів господарського товариства, є підставою для визнання недійсними прийнятих на них рішень.

В п.16 даної постанови зазначено, що Суди не вправі вносити зміни до статуту товариства у зв'язку з тим, що це належить до виключної компетенції загальних зборів товариства (статті 41, 42, 59 Закону про господарські товариства (1576-12)). Підвідомчими судам є спори щодо недійсності внесених змін до установчих документів товариства або визнання недійсними рішень загальних зборів стосовно внесення змін до установчих документів.

У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008 № 13 "Про практику розгляду судами корпоративних спорів" зазначено, що суди мають враховувати, що для визнання недійсним рішення загальних зборів товариства необхідно встановити факт порушення цим рішенням прав та законних інтересів учасника (акціонера) товариства.

Згідно п.2.12. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних правовідносин» №4 від 25.02.2016р. рішення загальних зборів учасників (акціонерів, членів) та інших органів юридичної особи не є правочинами у розумінні статті 202 ЦК України. До цих рішень не можуть застосовуватися положення статей 203 та 215 ЦК України, які визначають підстави недійсності правочину, і, відповідно, правові наслідки недійсності правочину за статтею 216 ЦК України.

Зазначені рішення є актами ненормативного характеру (індивідуальними актами), тобто офіційними письмовими документами, що породжують певні правові наслідки, які спрямовані на регулювання господарських відносин і мають обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин.

У зв'язку з цим підставами для визнання недійсними рішень загальних зборів учасників (акціонерів, членів) юридичної особи можуть бути:

- невідповідність рішень загальних зборів нормам законодавства;

- порушення вимог закону та/або установчих документів під час скликання та проведення загальних зборів;

- позбавлення учасника (акціонера, члена) юридичної особи можливості взяти участь у загальних зборах.

Згідно з ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Оскільки суд дійшов висновку про визнання недійсним договору купівлі-продажу частки в ТзОВ "Мрія Старосілля" від 28.12.2017 року, то і рішення загальних зборів оформлене протоколом №15 від 28.12.2017р. в частині заявленої вимоги, а саме, щодо внесення змін в склад засновників та змін до статуту також підлягає задоволенню.

В силу положень ст. ст. 73 ГПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною 1, 3 ст. 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ч.1 ст. 77 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість , достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Оцінюючи подані стороною докази, що ґрунтуються на повному, всебічному й об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про те, що заявлені позивачем вимога про визнання недійсним договору купівлі-продажу частки в ТзОВ "Мрія Старосілля" від 28.12.2017 року, визнання незаконним (недійсним) рішення загальних зборів ТзОВ "Мрія Старосілля" оформлене протоколом № 15 від 28.12.2017 року, щодо внесення змін в склад засновників та змін до статуту підлягають до задоволення.

Згідно ч.9 ст.129 ГПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Договір купівлі-продажу частки в ТзОВ "Мрія Старосілля" від 28.12.2017 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 визнаний судом недійсним з підстав порушення законодавства при його укладенні - відчужено частку власником (позивачем) в статутному капіталі в період знаходження її під арештом, що стало наслідком внесення змін в склад засновників та до статуту ТзОВ "Мрія Старосілля", а тому суд дійшов висновку, що спір у справі виник з неправомірних дій позивача, а відтак сплачений судовий збір при подачі позову на підставі ч.9 ст.129 ГПК України покладається на позивача.

Доводи відповідачів, що наведені у відзивах розцінюються судом критично, оскільки спростовуються обставинами справи, клопотання відповідача 1, що викладене у відзиві, щодо стягнення в його користь з ОСОБА_1 2 643 000 грн., що є вартістю частки в розмірі 40% статутного капіталу ТзОВ "Мрія Старосілля", в даному провадженні не розглядається, оскільки є предметом окремого позову.

Враховуючи викладене, господарський суд, керуючись ст.ст. 74, 86, 123, 129, 237-238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, -

вирішив:

1. Позов задоволити повністю.

2. Визнати недійсним договір купівлі-продажу частки в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Мрія Старосілля" від 28.12.2017, який укладено між ОСОБА_1 (АДРЕСА_3, ідентифікаційний код НОМЕР_1) та ОСОБА_2 (АДРЕСА_4 ідентифікаційний код НОМЕР_2).

3. Визнати недійсним рішення загальних зборів Товариства з обмеженою відповідальністю "Мрія Старосілля" (45605, Волинська обл., Луцький район, село Боратин, вул. Шкільна, будинок 74, ) оформлене протоколом №15 від 28.12.2017 щодо внесення змін в склад засновників та змін до статуту.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення до Північно-західного апеляційного господарського суду.

Повний текст рішення складено

22.02.2019

Суддя С. В. Костюк