УХВАЛА

м. Київ

18.02.2019Справа № 910/4421/18

за позовом Акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ"

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "УСМАРЬ"

2) Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку "УКРГАЗБАНК"

3) Державного підприємства матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України "УКРЗАЛІЗНИЧПОСТАЧ"

про визнання додаткової угоди недійсною та визнання договору недійсним в частині

Господарський суд міста Києва у складі судді Спичак О.М. за участю секретаря судового засідання

Тарасюк І.М.

Представники сторін:

від позивача: Волинський А.В.

від відповідача 1: не з'явився

від відповідача 2: Яців О.Р.

від відповідача 3: Ковтонюк Ю.А.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У провадженні Господарського суду міста Києва перебуває справа за позовом Акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "УСМАРЬ"; 2) Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку "УКРГАЗБАНК"; 3) Державного підприємства матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України "УКРЗАЛІЗНИЧПОСТАЧ" про:

- визнання додаткової угоди (доповнення) від 01.11.2010 №б/н до договору №ЦПХ-14-02210-01 від 14.10.2010р., укладеної між Державним підприємством матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України "УКРЗАЛІЗНИЧПОСТАЧ" та Товариством з обмеженою відповідальністю "ПММ Сервіс-І" недійсною;

- визнання договору про заставу майнових прав № 34/11-VIP/16-K від 24.05.2011р., укладеного між Публічним акціонерним товариством акціонерний банк "УКРГАЗБАНК" та Товариством з обмеженою відповідальністю "УСМАРЬ", недійсним.

В судовому засіданні 16.07.2018р. судом прийнято заяву позивача про уточнення позовних вимог (зміну предмету позову) згідно із якою позивачем заявлено вимоги про:

- визнання додаткової угоди (доповнення) б/н від 01.11.2010р. до договору №ЦПХ-14-02210-01 від 14.10.2010р., укладеної між Державним підприємством матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України "УКРЗАЛІЗНИЧПОСТАЧ" та Товариством з обмеженою відповідальністю "ПММ Сервіс-І", недійсною;

- визнання договору про заставу майнових прав № 34/11-VIP/16-K від 24.05.2011р. укладеного між Публічним акціонерним товариством акціонерний банк "УКРГАЗБАНК" та Товариством з обмеженою відповідальністю "УСМАРЬ", недійсним в частині передачі в заставу Публічному акціонерному товариству акціонерному банку "УКРГАЗБАНК" майнових прав за договором поставки №ЦХП-14-02210-01 від 14.10.2010р.

В обґрунтування позовних позивач посилався на те, що додаткова угода (доповнення) від 01.11.2010р. №б/н до договору №ЦПХ-14-02210-01 від 14.10.2010р. виконуючим обов'язки директора Державного підприємства матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України "УКРЗАЛІЗНИЧПОСТАЧ" Грищенком Ю.В. не підписувалась, відповідний правочин відповідачем 3 не укладався, а наявні на примірнику додаткової угоди підпис та печатка з боку останнього було нанесено шляхом демонтажу із використанням фрагмента документу із зображенням підпису та печатки, який міститься в договорі поставки №ЦХМ-14-02210-01 від 14.10.2010р. Обґрунтовуючи наявність підстав для визнання недійсним договору майнових прав №34/11-VIP/16-K від 24.05.2011р., позивач посилався на те, що відповідачем 3 згоди на передання прав вимоги за вказаним вище договором поставки в заставу відповідача 2 не надавалось всупереч п.п.11.1, 12.4 договору №ЦХМ-14-02210-01 від 14.10.2010р.

Відповідач 3 у відзиві наголосив на обґрунтованості позовних вимог та наявності підстав для їх задоволення.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог відповідачем 2 наголошено на тому, що у провадженні Господарського суду міста Києва перебувала справа №34/16, в якій судом було розглянуто зустрічний позов Державного підприємства матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України "УКРЗАЛІЗНИЧПОСТАЧ" про визнання недійсним договору застави № 34/11-VIP/16-K від 24.05.2011р. Рішенням суду по вказаній справі, яке набрало законної сили, у задоволенні зустрічного позову було відмовлено. До того ж, вказаним учасником судового процесу зазначено, що посилання позивача на підроблення додаткової угоди б/н від 01.11.2010 до договору №ЦПХ-14-02210-01 від 14.10.2010р. є такими, що позбавлені належного доказового обґрунтування. Крім того, відповідачем 2 вказано, що ані приписами чинного законодавства, ані умовами договору №ЦПХ-14-02210-01 від 14.10.2010р. не передбачено обов'язку кредитора отримати згоду боржника на передання права вимоги до останнього в заставу. Вказаним учасником судового процесу також заявлено про застосування строків позовної давності.

31.01.2019р. позивачем було подано до суду клопотання про призначення по справі судової експертизи.

У судовому засіданні 18.02.2019р. суд дійшов висновку щодо наявності підстав для задоволення клопотання позивача та призначення по справі судової експертизи. При цьому, суд виходив з наступного.

Статтею 1 Закону України «Про судову експертизу» визначено, що судовою експертизою є дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об'єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 98 Господарського процесуального кодексу України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань.

Частиною 1 статті 99 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з'ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

Як вказувалось вище, предметом позовних вимог є визнання додаткової угоди (доповнення) від 01.11.2010 №б/н до договору №ЦПХ-14-02210-01 від 14.10.2010р., укладеної між Державним підприємством матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України «УКРЗАЛІЗНИЧПОСТАЧ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ПММ Сервіс-І», недійсною; визнання договору про заставу майнових прав № 34/11-VIP/16-K від 24.05.2011р., укладеного між Публічним акціонерним товариством акціонерний банк «УКРГАЗБАНК» та Товариством з обмеженою відповідальністю «УСМАРЬ», недійсним в частині передачі в заставу Публічному акціонерному товариству акціонерному банку «УКРГАЗБАНК» майнових прав за договором поставки №ЦХП-14-02210-01 від 14.10.2010р.

Однією з підстав позову визначено те, що додаткова угода (доповнення) від 01.11.2010 №б/н до договору №ЦПХ-14-02210-01 від 14.10.2010 виконуючим обов'язки директора Державного підприємства матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України "УКРЗАЛІЗНИЧПОСТАЧ" Грищенком Ю.В. не підписувалась, відповідний правочин відповідачем 3 не укладався, а наявні на примірнику додаткової угоди підпис та печатка з боку останнього було нанесено шляхом демонтажу із використанням фрагмента документу із зображенням підпису та печатки, який міститься в договорі поставки №ЦХМ-14-02210-01 від 14.10.2010р.

Одночасно, заперечуючи проти задоволення позову відповідачем 2 зазначено, що посилання позивача на підроблення додаткової угоди 01.11.2010 №б/н до договору №ЦПХ-14-02210-01 від 14.10.2010р. є такими, що позбавлені належного доказового обґрунтування. Крім того, заперечуючи проти призначення по справі судової експертизи Публічним акціонерним товариством акціонерний банк «УКРГАЗБАНК» наголошено на неможливості її проведення за відсутності оригіналу додаткової угоди, а також наявності судових рішень, якими встановлено правомірність оспорюваних правочинів.

Тобто, між сторонами виник спір, в тому числі, стосовно справжності додаткової угоди (доповнення) від 01.11.2010 №б/н до договору №ЦПХ-14-02210-01 від 14.10.2010р., укладеної між Державним підприємством матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України "УКРЗАЛІЗНИЧПОСТАЧ" та Товариством з обмеженою відповідальністю "ПММ Сервіс-І".

Виходячи з предмету та підстав позовних вимог, суд дійшов висновку, що обставини стосовно нанесення підпису виконуючого обов'язки директора Державного підприємства матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України "УКРЗАЛІЗНИЧПОСТАЧ" Грищенка Ю.В. та печатки відповідача 3 на спірну додаткову угоду входять до предмету доказування, а отже, повинні бути встановлені судом з метою прийняття обґрунтованого та справедливого рішення по суті справи.

Наразі, суд зауважує, що для встановлення означених вище обставин, є необхідним застосування відповідних методів, методик та експертних знань, зокрема, стосовно технічної експертизи документів, що не може бути зроблено господарським судом самостійно без залучення відповідних фахівців.

За таких обставин, виходячи з наведеного вище у сукупності, господарський суд дійшов висновку про наявність умов, передбачених частиною 1 статті 99 Господарського процесуального кодексу України, для призначення у справі судової експертизи для встановлення всіх обставин, які входять до предмету доказування.

При цьому, суд звертає увагу відповідача 2 на те, що згідно п.3.5 Наказу №53/5 від 08.10.1998р. Міністерства юстиції України «Про затвердження Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень» коли об'єкт дослідження не може бути представлений експертові, експертиза може проводитись за фотознімками та іншими копіями об'єкта (крім об'єктів почеркознавчих досліджень), його описами та іншими матеріалами, доданими до справи в установленому законодавством порядку, якщо це не суперечить методичним підходам до проведення відповідних експертиз. Про проведення експертизи за такими матеріалами вказується в документі про призначення експертизи (залучення експерта) або письмово повідомляється експерт органом (особою), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта).

Слід зазначити, що у даному випадку суд дійшов висновку щодо необхідності призначення по справі технічної експертизи документів, а не почеркознавчого дослідження, яке в виключало можливість надання експерту в якості зразка копії відповідного документа.

Отже, заперечення відповідача 2 суд вважає необґрунтованими та такими, що не спростовують висновків суду щодо доцільності призначення по справі судової експертизи.

Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 99 Господарського процесуального кодексу України питання, з яких має бути проведена експертиза, що призначається судом, визначаються судом. Учасники справи мають право запропонувати суду питання, роз'яснення яких, на їхню думку, потребує висновку експерта. У разі відхилення або зміни питань, запропонованих учасниками справи, суд зобов'язаний мотивувати таке відхилення або зміну.

Слід зазначити, що господарський суд не зв'язаний пропозиціями сторін щодо питань для судової експертизи, але може враховувати їх у вирішенні питання про призначення і проведення судової експертизи; максимально конкретно визначити питання, які мають бути роз'ясненні судовим експертом, та сформулювати їх у логічній послідовності.

Отже, виходячи з вищевикладеного, з урахуванням вимог Наказу №53/5 від 08.10.1998р. Міністерства юстиції України «Про затвердження Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень», суд приймає до уваги питання для судового експерта, які запропоновано поставити на вирішення судового експерта позивачем.

Згідно з ч. 3 ст. 99 Господарського процесуального кодексу України при призначенні експертизи судом експерт або експертна установа обирається сторонами за взаємною згодою, а якщо такої згоди не досягнуто у встановлений судом строк, експерта чи експертну установу визначає суд. З урахуванням обставин справи суд має право визначити експерта чи експертну установу самостійно. У разі необхідності може бути призначено декілька експертів для підготовки одного висновку (комісійна або комплексна експертиза).

Відповідно до статті 7 Закону України «Про судову експертизу» судово-експертну діяльність у кримінальному провадженні здійснюють державні спеціалізовані установи, а в інших випадках - також судові експерти, які не є працівниками зазначених установ, та інші фахівці (експерти) з відповідних галузей знань у порядку та на умовах, визначених цим Законом. До державних спеціалізованих установ належать, зокрема, науково-дослідні установи судових експертиз Міністерства юстиції України.

Пунктом 1.5 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень встановлено, що експертизи та дослідження проводяться експертними установами, як правило, за зонами регіонального обслуговування. За наявності обставин, що зумовлюють неможливість або недоцільність проведення експертизи в установі за зоною обслуговування, особа або орган, які призначають експертизу, зазначивши відповідні мотиви, можуть доручити її виконання експертам іншої установи.

Позивачем було запропоновано доручити проведення судової експертизи по справі Київському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України.

Проте, з огляду велику завантаженість вказаної експертної установи, тривалість проведення судових експертиз, з метою недопущення затягування строків розгляду справи та вимог ст.6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, суд дійшов висновку щодо доцільності запропонувати учасникам справи доручити проведення експертизи по справі іншій експертній установі - Київському науково-дослідному експертно-криміналістичному центру МВС України.

Учасниками судового процесу заперечень з приводу вказаної установи надано не було.

Отже, Київському науково-дослідному експертно-криміналістичному центру МВС України, з урахуванням територіальної зони обслуговування та досвіду проведення експертних досліджень, суд дійшов висновку щодо доручення проведення експертизи по справі саме Київському науково-дослідному експертно-криміналістичному центру МВС України.

У ч.2 статті 125 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд може зобов'язати учасника справи, який заявив клопотання про виклик свідка, призначення експертизи, залучення спеціаліста, перекладача, забезпечення, витребування або огляд доказів за їх місцезнаходженням, попередньо (авансом) оплатити витрати, пов'язані з відповідною процесуальною дією. Якщо клопотання заявили декілька учасників справи, необхідну грошову суму авансом в рівних частках сплачують відповідні учасники справи, а у випадках, коли відповідна процесуальна дія здійснюється з ініціативи суду, - сторони в рівних частках.

Враховуючи, що обов'язок з доказування обставин, які є підставою позовних вимог, покладається саме на позивача, суд дійшов висновку, що доцільним є покладення на Акціонерне товариство «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» витрат на попередню оплату судової експертизи.

Одночасно, слід зазначити, що згідно з пунктом 2 частини 1 статті 228 Господарського процесуального кодексу України суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку призначення судом експертизи.

Представник позивача у клопотанні про призначення судової експертизи просив зупинити провадження по справі.

З огляду на вищевикладене, господарський суд вважає за необхідне задовольнити відповідне клопотання позивача та зупинити провадження у справі на час проведення судової експертизи.

Керуючись ст. ст. 99, 100, 228, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва -

УХВАЛИВ:

1. Призначити судову експертизу по справі №910/4421/18, проведення якої доручити Київському науково-дослідному експертно-криміналістичному центру МВС України (01601, м.Київ, вул.Володимирська, 15).

2. На вирішення експерту поставити наступні питання:

2.1. Чи виконано підпис від імені Грищенко Ю.В. та відтиск печатки Державного підприємства матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України «УКРЗАЛІЗНИЧПОСТАЧ», що містяться на додатковій угоді (доповнення) від 01.11.2010р. до договору №ЦПХ-14-02210-01 від 14.10.2010р., шляхом монтажу з використанням фрагменту із зображенням підпису від імені Грищенко Ю.В. та печатки Державного підприємства матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України «УКРЗАЛІЗНИЧПОСТАЧ», яке міститься в договорі поставки №ЦПХ-14-02210-01 від 14.10.2010р., за допомогою або копіювально-розмножувальної техніки, або із застосуванням графічних редакторів комп'ютерних програм?

2.2. Чи дійсно договір поставки №ЦПХ-14-02210-01 від 14.10.2010р. і додаткова угода (доповнення) від 01.11.2010р. до договору №ЦПХ-14-02210-01 від 14.10.2010р. містять графічне зображення одного і того ж фрагменту з підписом від імені Грищенко Ю.В. та печатки Державного підприємства матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України «УКРЗАЛІЗНИЧПОСТАЧ»?

3. Витрати по проведенню експертизи покласти на Акціонерне товариство «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» (03680, м.Київ, вул.Тверська, будинок 5, ).

4. Зобов'язати Акціонерне товариство «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» (03680, м.Київ, вул.Тверська, будинок 5, ) забезпечити оплату експертизи та її проведення Київським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України (01601, м.Київ, вул.Володимирська, 15).

5. Зобов'язати сторін надати в розпорядження експерта на його вимогу всі необхідні документи для проведення судової експертизи.

6. Зобов'язати експерта після проведення експертизи копію висновку направити на адресу сторін.

7. Попередити експерта про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивого висновку, та за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов'язків відповідно до ст.ст. 384, 385 Кримінального Кодексу України.

8. Провадження у справі №910/4421/18 зупинити до закінчення проведення судової експертизи.

9. Ухвалу надіслати учасникам справи та Київському науково-дослідному експертно-криміналістичному центру МВС України.

10. Матеріали справи №910/4421/18 надіслати Київському науково-дослідному експертно-криміналістичному центру МВС України.

Згідно ч.1 ст.235 Господарського процесуального кодексу України дана ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення та відповідно до підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня її складання.

Ухвалу підписано 21.02.2019

Суддя Спичак О.М.