ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.02.2019 року Справа № 22/93/10-18/245/10-22/124/10

м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 65, зал засідань 415-а

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді Широбокової Л.П. (доповідач),

суддів Подобєда І.М., Орєшкіної Е.В.

секретар судового засідання Абадей М.О.

за участю представників сторін

від позивача: Мицько Р.М., адвокат, довіреність №72/18 від 21.12.2018, Яковенко П.А., адвокат, довіреність №8/19 від 21.01.2019;

від відповідача: Кондратенко Д.А., адвокат, довіреність №Др-129-1218 від 21.12.2018;

від ДВС: представник не зявився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Дочірньої компанії Газ України Національної акціонерної компанії Нафтогаз України на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 26.12.2018 за результатами розгляду скарги Дочірньої компанії Газ України Національної акціонерної компанії Нафтогаз України на дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у справі №22/93/10-18/245/10-22/124/10 (суддя Корсун В.Л.)

за позовом Дочірньої компанії Газ України Національної акціонерної компанії Нафтогаз України, м. Київ

до відповідача Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Запоріжгаз, м. Запоріжжя

про стягнення 81 878 293, 69 грн

ВСТАНОВИВ:

Позивач у справі - Дочірня компанія «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» 13.12.2018 звернувся до Господарського суду Запорізької області зі скаргою на дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, в якій просив: визнати недійсною постанову про закінчення виконавчого провадження від 10.09.2012 з примусового виконання наказу Господарського суду Запорізької області від 13.05.2012 у справі №22/93/10-18/245/10-22/124/10; зобовязати Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відновити виконавче провадження та вжити всі заходи для фактичного повного виконання рішення суду у даній справі.

Скарга обгрунтована тим, що постанова про закінчення виконавчого провадження ВП №27166584 від 10.09.2012 винесена неправомірно та з порушенням вимог чинного законодавства, у зв'язку з тим, що ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на час прийняття оскаржуваної постанови) не містить підстави щодо закінчення виконавчого провадження у зв'язку з укладенням договору реструктуризації. Щодо строку на оскарження дій ДВС зазначає, що він починає свій відлік з часу прийняття Верховним Судом Постанови від 20.11.2018 у справі №908/251/18.

Відповідач та представник органу державної виконавчої служби участі в розгляді скарги не приймали, відзивів не надавали.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 26.12.2018 за результатами розгляду скарги ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" за вих. від 10.12.18 №31/04-4067 на дії державного виконавця органу державної виконавчої служби у справі №22/93/10-18/245/10-22/124/10 (суддя Корсун В.Л.) у задоволенні скарги відмовлено.

Приймаючи оскаржувану ухвалу суд виходив з того, що постанова про закінчення виконавчого провадження прийнята правомірно та нормами Господарського процесуального кодексу України і Закону України «Про виконавче провадження» не передбачено право суду в порядку розгляду скарги на рішення дії чи бездіяльність державного виконавця визначати їх постанови недійсними.

Не погодившись із зазначеною ухвалою суду, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернувся Позивач, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив ухвалу суду скасувати, прийняти нове рішення про задоволення скарги.

Апеляційна скарга обгрунтована наступним:

- суд першої інстанції не взяв до уваги доводів позивача про те, що відповідно до Постанови Верховного Суду від 20.11.2018 у справі №908/251/18 постанова про закінчення виконавчого провадження ВП №27166584 від 10.09.2012 винесена неправомірно, в звязку з тим, що ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» не містить такої підстави для закінчення виконавчого провадження, як укладення договору про реструктуризацію заборгованості;

- суд безпідставно відмовив позивачу у судовому захисті та не взяв до уваги правову позицію Конституційного Суду України, згідно якої виконання судового рішення є складовою права сторони на судовий захист.

На підставі протоколу автоматичного розподілу справи між суддями Центрального апеляційного господарського суду від 15.01.2019 для розгляду справи було визначено колегію суддів у складі головуючого судді Широбокової Л.П. (доповідач), суддів Подобєда І.М., Орєшкіної Е.В. Ухвалою від 21.01.2019 справа була прийнята зазначеною колегією суддів до розгляду в порядку письмового провадження без виклику (повідомлення) сторін.

Від відповідача після судового засідання 11.02.2019 надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу, який було відправлено на адресу суду засобами поштового звязку 08.02.2019 (з порушенням строку, визначеного в ухвалі від 21.01.2019 до 06.02.2019, без клопотання про поновлення строку), тому суд при розгляді даної справи враховує лише усні пояснення представника відповідача, надані в судовому засіданні, в яких він заперечує проти апеляційної скарги та просить ухвалу суду залишити без змін.

Від Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України представник не зявився, відзиву на апеляційну скаргу не надійшло, про час та місце судового засідання орган ДВС був повідомлений належним чином, та його неявка не перешкоджає розгляду апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку про безпідставність апеляційної скарги з огляду на наступне.

На виконання рішення Господарського суду Запорізької області від 14.12.2010 у справі №22/93/10-18/245/10-22/124/10 про стягнення з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Запоріжгаз» (надалі - відповідач) на користь Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» (надалі позивач) 59506393,46 грн основного боргу, 7289363,04 грн пені, 2244316,07 грн - 3 % річних, 7002 847,02 грн втрат від інфляції грошових коштів, 25492,96 грн державного мита та 235,93 грн витрат на ІТЗ судового процесу, яке набрало чинності, було видано наказ від 13.05.2011.

За заявою позивача було відкрито виконавче провадження ВП №27166584, про що державним виконавцем ВПВР Департаменту ДВС МЮУ було винесено Постанову від 20.06.2011, яке було зупинено Постановою головного державного виконавця ВПВР Департаменту ДВС МЮУ від 29.07.2011 до закінчення строку дії процедури погашення заборгованості підприємствами паливно-енергетичного комплексу, визначеної Законом України «Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу».

В подальшому в процесі виконання судового рішення у справі №22/93/10-18/245/10-22/124/10 позивачем та відповідачем було укладено мирову угоду від 08.06.2012, яка була затверджена ухвалою Господарського суду Запорізької області від 22.06.2012, відповідно до змісту якої:

- на момент укладання Мирової угоди боржником повністю погашені суми пені, втрат внаслідок інфляційних процесів, 3% річних, державного мита, витрат на ІТЗ судового процесу, зазначені в постанові Донецького апеляційного господарського суду від 06.04.2011 у справі № 22/93/10-18/245/10-22/124/10,

- враховуючи вимоги п. 2.6. ст. 2 Закону України "Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію", Сторони дійшли згоди врегулювати порядок виконання вказаного судового рішення в частині суми основного боргу, яка на момент підписання Мирової угоди становить 25 169 171 грн,

- Боржник зобов'язується сплатити у повному обсязі суму основного боргу, вказану у п. 2 Мирової угоди, шляхом сплати зобов'язання частинами відповідно до графіку погашення заборгованості (з червня 2012 року по квітень 2027 року рівними частинами кожного місяця у сумі 139 828,73 грн, та в травні 2027 року - 139 828,33 грн).

В ухвалі суду вказано, що вона є виконавчим документом відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження», набрала чинності 22.06.2012 та дійсна до предявлення до виконання до 22.06.2013.

Постановою головного державного виконавця від 10.09.2012 виконавче провадження з примусового виконання наказу Господарського суду Запорізької області від 13.05.2011 у справі №22/93/10-18/245/10-22/124/10 було закінчено на підставі п. 2. ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», у зв'язку із затвердженням 22.06.2012 Господарським судом Запорізької області у справі №22/93/10-18/245/10-22/124/10 мирової угоди від 08.06.2012, що укладена між ДК «Газ України» НАК «Нафтогаз України» і ПАТ по газопостачанню та газифікації «Запоріжгаз». Оригінал наказу повернено до Господарського суду Запорізької області, та знаходиться у справі (а.с.41 т.3).

Посилаючись на те, що при розгляді його позову про стягнення з ПАТ «Запоріжгаз» 6 701 431,58 грн інфляційних нарахувань, 154 643,39 грн 3% річних у зв'язку з невиконанням відповідачем рішення суду у справі №22/93/10-18/245/10-22/124/10 Постановою Верховного Суду від 20.11.2018 у справі №908/251/18 касаційну скаргу ДК «Газ України» залишено без задоволення, а постанову Донецького апеляційного господарського суду від 22.08.2018, якою було скасовано рішення суду першої інстанції про задоволення позовної заяви позивача, залишено без змін, касаційної інстанцією встановлено, що (мовою оригіналу) «Мирова угода відповідає вимогам договору про реструктуризацію, оскільки в частині узгодження уповноваженими представниками сторін забезпечує належне волевиявлення, спрямоване на реструктуризацію заборгованості згідно з Законом України «Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію», а з урахуванням її затвердження судом в порядку ст. 121 ГПК України (у редакції чинній, на дату затвердження мирової угоди), забезпечує виконання судового рішення в межах такої реструктуризації», позивач і звернувся до суду із даною скаргою на дії ДВС.

Порядок оскарження дій або бездіяльності державного виконавця визначено у розділі УІ Господарського процесуального кодексу України (в редакції, що діє з 15.12.2017), зокрема відповідно до ст. 341 ГПК скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом. Аналогічні положення були закріплені і в ст. 121-2 ГПК України (в редакції до 15.12.2017).

Відповідно до приписів ст. 343 ГПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Як вірно встановлено судом першої інстанції оскаржувана постанова про закінчення виконавчого провадження була прийнята державним виконавцем 10.09.2012, тому до вказаних правовідносин в частині вимог про визнання цієї постанови недійсною підлягають застосуванню положення Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.99 №606-XIV у редакції, чинній станом на 10.09.2012.

Підстави закінчення виконавчого провадження були визначені у ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження" (у відповідній редакції), зокрема відповідно до п.2 ч.1 цієї норми виконавче провадження підлягає закінченню у разі визнання судом мирової угоди між стягувачем і боржником у процесі виконання рішення суду.

Згідно з ч. 3 ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження" про закінчення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову з обов'язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

За приписами ч. 1 ст. 50 Закону України "Про виконавче провадження", завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Зокрема, ст. 41 Закону України "Про виконавче провадження" (у відповідній редакції) передбачено, що у разі, якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

З наведених положень чинного на час винесення оскаржуваної постанови законодавства та встановлених фактичних обставин справи апеляційний суд доходить висновків, що у державного виконавця були всі правові та фактичні підстави для закінчення виконавчого провадження, оскільки сторонами в процесі виконання рішення суду було укладено мирову угоду, яка була затверджена судом, що було визначено законом як підставу для закінчення виконавчого провадження.

Суд першої інстанції також дійшов правомірного висновку про безпідставність посилання позивача, що вказана мирова угода відповідає вимогам договору про реструктуризацію, тому не може бути підставою для закінчення виконавчого провадження, та правомірно відмовив у задоволенні скарги на дії ДВС.

Позивач невірно розуміє правову суть мирової угоди та висновок Верховного Суду у справі №908/251/18, на який він посилається.

Фактично у процесі виконання рішення суду сторонами укладається правочин (договір) щодо іншого порядку чи способу виконання зобовязань, в даному випадку шляхом ресруктуризації заборгованості, яка стягнена за рішенням суду, та з часу затвердження такого правочину судом він набуває статус мирової угоди та виконавчого документа.

Верховний Суд у даній постанові вказав саме на те, що з укладенням мирової угоди, якою реструктуризовано (змінено) строки оплати заборгованості, право на стягнення санкцій (пені, інфляції, річних) виникає у позивача саме внаслідок порушення строків оплати, визначених мировою угодою.

Ухвала Господарського суду Запорізької області від 22.06.2012 у справі №22/93/10-18/245/10-22/124/10 про затвердження мирової угоди від 08.06.2012, укладеної між ДК «Газ України» НАК «Нафтогаз України» та ПАТ по газопостачанню та газифікації, станом на час розгляду скарги у даній справі є чинною та ніким не оскарженою, тому апеляційний суд зазначає, що право позивача щодо виконання умов мирової угоди може бути захищене в порядку ст.329 ГПК України.

Крім того, колегія суддів зазначає, що для оскарження дій (бездіяльності) державної виконавчої служби встановлено десятиденний строк, відлік якого в даному випадку починається саме з часу вчинення дії державним виконавцем, тобто винесення постанови про закінчення виконавчого провадження та отримання її позивачем, а не з часу ухвалення Верховним Судом постанови у справі №908/251/18. Відтак, скаржником пропущено строк для оскарження цих дій державного виконавця, що має наслідки, передбачені ч.2 ст.118 Господарського процесуального кодексу України.

Суд першої інстанції на вказане уваги не звернув, прийняв скаргу до розгляду та вирішив її по суті, тобто за своєю ініціативою поновив строк оскарження (ст. 341 ГПК). Оскільки, суд по суті вірно вирішив справу, відмовивши в задоволення скарги, колегія суддів не вбачає підстав для скасування чи зміни ухвали суду від 26.12.2018. Доводи апелянта не спростовують встановлених судом обставин справи та вірного застосування норм матеріального права, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору за розгляд даної апеляційної скарги покладаються на апелянта - Дочірню компанію «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України».

Керуючись ст. 339-343, ст. ст. 269, 275, 278, 282, 287, 288 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ :

У задоволенні апеляційної скарги Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 26.12.2018 за результатами розгляду скарги Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» на дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у справі №22/93/10-18/245/10-22/124/10 відмовити.

Ухвалу Господарського суду Запорізької області від 26.12.2018 у справі №22/93/10-18/245/10-22/124/10 залишити без змін.

Судові витрати по сплаті судового збору за розгляд даної апеляційної скарги покладаються на апелянта - Дочірню компанію «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України».

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повна постанова складена 19 лютого 2019 року.

Головуючий суддя Л.П. Широбокова

Суддя І.М. Подобєд

Суддя Е.В. Орєшкіна