ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" лютого 2019 р.            Справа№ 910/23026/15

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:           Агрикової О.В.

суддів:           Чорногуза М.Г.

Хрипуна О.О.

секретар судового засідання: Мельничук О.С.

за участю представників сторін:

від позивача – не з`явились,

від відповідача – Бубліченко В.В.,

від третьої особи-1 – Янголь О.О.,

від третьої особи-2 - не з`явились,

розглянувши апеляційну скаргу

Приватного акціонерного товариства "Чинбар" на рішення Господарського суду міста Києва від 24.04.2018 (повний текст складено 27.04.2018 року)

у справі № 910/23026/15 (суддя Курдельчук І.Д.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк"

до Приватного акціонерного товариства "Чинбар",

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача –

Національний банк України (третя особа-1),

Публічне акціонерне товариство "Вектор банк" (третя особа-2),

про звернення стягнення на предмет іпотеки,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до відповідача про звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 24.09.2009 року, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Єлісєєвою О.А. та зареєстрованим в реєстрі за № 1648 (далі – Іпотечний договір), а саме – нежилі приміщення та нежилі будівлі, що знаходяться за адресою: м. Київ, вул. Куренівська, буд. 21.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем не виконано зобов’язань за укладеним між сторонами кредитним договором, а тому наявна у відповідача заборгованість підлягає погашенню за рахунок звернення стягнення на предмет іпотеки.

Рішення Господарського суду міста Києва від 24.04.2018 року у справі № 910/23026/15 позов задоволено частково:

Звернуто стягнення на нерухоме майно, а саме – нежилі приміщення та нежилі будівлі, що знаходяться за адресою: м. Київ, вул. Куренівська, буд. 21:

- літера “Б” – нежилі приміщення будівлі заводоуправління 3-х поверхової підвальної частини побутового корпусу загальною площею 2 624,30 кв.м.;

- літера “Д” – будівля котельної, електроцеху, ремонтного цеху загальною площею 2 504,40 кв.м.;

- літера “Е” – будівля спецскладу загальною площею 977,10 кв.м.;

- літери “Ж”, “Ж’” – будівля юхтового корпусу, будівля зольного корпусу, згідно з правовстановлюючим документом загальна площа становить 10 907,5 кв.м. відповідно до інвентаризаційної справи загальна площа – 11 583,5 кв.м. (при оформленні правовстановлюючого документа технічна інвентаризація літ. Ж’ не проводилась);

- літера “З” – корпус хромового виробництва, будівля прибудови хромового виробництва загальною площею 10 091,60 кв.м.;

- літера “Ї” – збірний металевий склад (споруда), збірний металевий склад загальною площею 880 кв.м.;

- літера “Й” – будівля зарядної, гаражу, складу загальною площею 600,20 кв.м.;

- літера “К” – будівлі будцеху (надбудова), загальною площею 1 388,10 кв.м.;

- літера “Л” – будівля газорозподільної підстанції загальною площею 4,20 кв.м.;

- літера “М”– будівля складу паливо-мастильних матеріалів загальною площею 81,40 кв.м.;

- літера “Н” – будівля насосної станції освітлення стоків, згідно з правовстановлюючим документом загальна площа становить 29,50 кв.м., відповідно до інвентаризаційної справи загальна площа – 42,3 кв.м. (при оформленні правовстановлюючого документа дані БТІ не використовувались);

- літера “О” – будівля насосної очисної спору, згідно з правовстановлюючим документом загальна площа становить 29,50 кв.м., відповідно до інвентаризаційної справи загальна площа – 42,3 кв.м. (при оформленні правовстановлюючого документа дані БТІ не використовувались);

- літера “П” – будівля складу готової продукції хромових шкір загальною площею 972 кв.м.;

- літера “Т” – будівля трансформаторної підстанції загальною площею 85,30 кв.м.;

- літера “У” – будівля майстерні станції стічних вод загальною площею 145,20 кв.м.;

- літера “Ф” – будівля решіток очисних споруд загальною площею 12,10 кв.м.;

- літера “Х” – будівля складу матеріалів загальною площею 278,30 кв.м.;

- літера “Ц” – вапно-гасильна установка зольного цеху загальною площею 55,90 кв.м.;

- літера “Ц’’”–будівля насосної станції хромових стоків загальною площею 13,70кв.м.,

що належать приватному акціонерному товариству “Чинбар” (04073, м. Київ, вул. Куренівська, буд. 21; ідентифікаційний код 00307856) на підставі договору поділу нерухомого майна, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевчук З.М. 28.04.2006, зареєстрованого в реєстрі за реєстровим № 1011д, зареєстрованого в державному реєстрі правочинів 28.04.2006 за №1284241 та зареєстрованого комунальним підприємством “Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об’єкт нерухомого майна” 10.06.2006, про що зроблено запис в реєстровій книзі №д.3з-24 за реєстровим №325з, з метою погашення заборгованості приватного акціонерного товариства “Чинбар” (04073, м. Київ, вул. Куренівська, буд. 21; ідентифікаційний код 00307856) перед публічним акціонерним товариством “Брокбізнесбанк” (03057, м. Київ, просп. Перемоги, буд. 41; ідентифікаційний код 19357489) за кредитним договором від 24.09.2009 №23-09-980-KL у сумі 232 416 351 (двісті тридцять два мільйони чотириста шістнадцять тисяч триста п'ятдесят) грн. 25 коп., яка складається з суми боргу по процентам за користування кредитом в розмірі 68 347 211 (шістдесят вісім мільйонів триста сорок сім тисяч двісті одинадцять) грн. 21 коп., 3% річних за прострочення сплати кредиту в розмірі 4 108 339 (чотири мільйона сто вісім тисяч триста тридцять дев’ять) грн. 73 коп.; 3% річних за прострочення сплати процентів за користування кредитом в розмірі 870 978 (вісімсот сімдесят тисяч дев’ятсот сімдесят вісім) грн. 16 коп.; втрати від інфляції за прострочення сплати основної суми кредиту в розмірі 83 237 400 (вісімдесят три мільйона двісті тридцять сім тисяч чотириста) грн. 00 коп.; втрати від інфляції за прострочення сплати процентів в розмірі 20 576 675 (двадцять мільйонів п’ятсот сімдесят шість тисяч шістсот сімдесят п’ять) грн. 04 коп.; пеню за прострочення сплати кредиту в розмірі 49 369 709 (сорок дев’ять мільйонів триста шістдесят дев’ять тисяч сімсот дев’ять) грн. 59 коп., пеню за прострочення сплати процентів в розмірі 5 906 037 (п’ять мільйонів дев’ятсот шість тисяч тридцять сім) грн. 52 коп., шляхом продажу вказаного нерухомого майна на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України “Про виконавче провадження”, за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за 324 697 000 (триста двадцять чотири мільйоні шістсот дев'яносто сім тисяч) грн.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства “Чинбар” в доход державного бюджету України 73.080,00 грн. судового збору.

В іншій частині позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідачем не доведено погашення заборгованості за укладеним між сторонами кредитним договором.

Не погодившись із прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить прийняти апеляційну скаргу до провадження, скасувати оскаржуване рішення а позов залишити без розгляду.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що під час прийняття рішення суду першої інстанції судом неправильно застосовані норми матеріального права, не було з’ясовано всіх обставини справи, крім того, зазначене рішення прийняте з порушенням норм процесуального права.

За твердженням скаржника, місцевий суд не врахував того, що позов було подано неуповноваженою особою Греськів З.Г.; договір іпотеки припинився в зв’язку з припиненням 30.10.2015 основного зобов’язання відповідача, що вбачається з рішення Господарського суду міста Києва від 18.04.2016 у справі № 910/1100/16.

Також апелянт стверджує, що місцевий суд не з’ясував, чи застосовував позивач інші способи звернення стягнення на предмет іпотеки, та чи дотримався він порядку звернення стягнення в частині прийняття відповідного рішення та надіслання відповідачу вимоги про усунення порушення.

На думку заявника, місцевий суд, зважаючи на наявність у справі двох різних висновків експертизи, мав призначити проведення комісійної експертизи, однак відповідних дій не вчинив.

У відзиві на апеляційну скаргу Національний банк України також підтримав твердження відповідача про доцільність проведення у справі комісійної або комплексної експертизи.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Чинбар" 30.05.2018 передано на розгляд судді Київського апеляційного господарського суду Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Гончаров С.А., Тищенко А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 04.06.2018 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Чинбар" на рішення Господарського суду міста Києва від 24.04.2018 у справі №910/23026/15, призначено розгляд справи на 04.07.2018, встановлено позивачу, третім особам 1 та 2 строк для подання відзиву на апеляційну скаргу протягом п`яти днів з дня вручення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.07.2018 року, у зв'язку з перебуванням судді Тищенко А.І. у відпустці для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Гончаров С.А., Шаптала Є.Ю.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 31.07.2018 року апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Чинбар" на рішення Господарського суду міста Києва від 24.04.2018 року у справі №910/23026/15 прийнято до провадження колегією суддів у визначеному складі, вирішено розпочати розгляд справи по суті заново, розгляд справи призначено на 05.09.2018 року.

05.09.2018 року розгляд справи не відбувся у зв'язку з перебуванням головуючого судді Скрипки І.М. у відпустці.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.09.2018 року, у зв'язку з перебуванням судді Шаптали Є.Ю. у відпустці для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Гончаров С.А., Михальська Ю.Б.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 10.09.2018 року апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Чинбар" на рішення Господарського суду міста Києва від 24.04.2018 року в справі № 910/23026/15 прийнято до провадження колегією суддів у визначеному складі.

Указом Президента України "Про ліквідацію апеляційних господарських судів та утворення апеляційних господарських судів в апеляційних округах" № 454/2017 від 29.12.2017 року ліквідовано Київський апеляційний господарський суд.

Згідно з ч. 6 ст. 147 Закону України "Про судоустрій та статус суддів", у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

03.10.2018 року в газеті "Голос України" № 185 (6940) опубліковано повідомлення про початок роботи Північного апеляційного господарського суду з 03.10.2018 року.

Частиною 5 ст. 31 ГПК України передбачено, що у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду, а якщо такий суд не визначено - до суду, що найбільш територіально наближений до суду, який ліквідовано або роботу якого припинено.

Актом прийняття-передачі судових справ від 02.10.2018 року справу №910/23026/15 передано до Північного апеляційного господарського суду.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.11.2018 року сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Агрикова О.В., судді Хрипун О.О., Чорногуз М.Г.

Відповідно до ч. 7 ст. 31 Господарського процесуального кодексу України справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому цією статтею, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.11.2018 року апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Чинбар" на рішення Господарського суду міста Києва від 24.04.2018 року прийняти до провадження колегією суддів у визначеному складі та призначено її розгляд на 17.01.2019 року.

14.01.2019 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи з метою надання ТОВ “ФК “ФАКТОР ПЛЮС”, як новому кредитору та правонаступнику позивача у даній справі, належним чином скористатися усіма правами, які передбачені господарським процесуальним кодексом України.

16.01.2019 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи до укладення із ТОВ “ФК “ФАКТОР ПЛЮС” договору купівлі-продажу щодо права вимоги ПАТ “Брокбізнесбанк” за кредитним договором №23-09-980-KL від 24.09.2009 року та договорами забезпечення за результатами електронного аукціону UA-EA-2018-11-15-000015-b, проведеного в електронній торговій системі “Prozorro.Продажі”, та оформленні правонаступництва ТОВ “ФК “ФАКТОР ПЛЮС”.

16.01.2019 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від ТОВ “ФК “ФАКТОР ПЛЮС” надійшла заява про залучення до участі у справі №910/23026/15 ТОВ “ФК “ФАКТОР ПЛЮС”, як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача та клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.01.2019 року розгляд апеляційної скарги відкладено на 14.02.2019 року.

25.01.2019 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від третьої особи 1 надійшли додаткові письмові пояснення по справі.

14.02.2019 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи до укладення із ТОВ “ФК “ФАКТОР ПЛЮС” договору купівлі-продажу щодо права вимоги ПАТ “Брокбізнесбанк” за кредитним договором №23-09-980-KL від 24.09.2009 року та договорами забезпечення за результатами електронного аукціону UA-EA-2018-11-15-000015-b, проведеного в електронній торговій системі “Prozorro.Продажі”, та оформленні правонаступництва ТОВ “ФК “ФАКТОР ПЛЮС”.

14.02.2019 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від ТОВ “ФК “ФАКТОР ПЛЮС” надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

В судовому засіданні 14.02.2019 року представник відповідача надав усні пояснення по справі, відповів на запитання суду, просив задовольнити апеляційну скаргу. Представник третьої особи 1 надав усні пояснення по справі, відповів на запитання суду, не заперечував проти апеляційної скарги.

Окремо колегія суддів відзначає, що в ході апеляційного перегляду справи відповідачем було заявлено клопотання від 13.07.2018 року про призначення у справі додаткової судової оціночно-будівельної експертизи з метою визначення ринкової вартості предмета іпотеки.

Колегія суддів вважає вказане клопотання таким, що не підлягає задоволенню, з огляду на встановлені вище обставини справи та відсутність у суду необхідності в призначенні відповідної експертизи, оскільки у матеріалах справи наявний висновок судової оціночно-будівельної експертизи № 10543 від 20.12.2017 року, який місцевим судом цілком обґрунтовано визнано належним, допустимим, достатнім і достовірним доказом.

Крім того, відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, висновками експертів.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 258 ГПК України в апеляційній скарзі мають бути зазначені, зокрема, нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції.

Згідно з ч. 8 ст. 80 ГПК України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Як зазначено в ч. 3 ст. 269 ГПК України, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об’єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Беручи до уваги межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції, передбачені ст. 269 ГПК України, а також те, що судом встановлено відсутність достатніх підстав для призначення у справі додаткової експертизи, колегія суддів з огляду на положення ст. 76, ч. 8 ст. 80 ГПК України не вбачає підстав для долучення до справи нових доказів, які не були предметом дослідження місцевим судом.

Колегія суддів також зазначає, що в ході апеляційного провадження ТОВ «ФК «Фактор плюс» звернулось до апеляційного суду із заявою від 16.01.2019 року про вступ у справу в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, як такого, що став переможцем аукціону, проведеного 07.12.2018, з продажу права вимоги за укладеними між позивачем та відповідачем кредитним та іпотечними договорами.

При цьому, ТОВ «ФК «Фактор плюс» не надано жодних доказів укладення відповідних правочинів, які б могли підтвердити перехід до нього вище зазначеного права вимоги, а також того, що вказані обставини мали місце на час розгляду справи місцевим судом. Наведене, на думку колегії, не дає достатніх підстав вважати, що рішення у справі може вплинути на права або обов'язки ТОВ «ФК «Фактор плюс» щодо однієї із сторін.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 50 ГПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає заяву ТОВ «ФК «Фактор плюс» такою, що не підлягає задоволенню.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 24.09.2009 ПАТ “Брокбізнесбанк” (банк) і Закритим акціонерним товариством “Чинбар” (позичальник) укладено Кредитний договір, за умовами якого:

- банк надає позичальнику у тимчасове користування на умовах повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошових коштів, на умовах, визначених Кредитним договором (пункт 1.1 Кредитного договору);

- кредит надається у розмірі 211 800 000 грн. (підпункт 1.1.1 пункту 1.1 Кредитного договору в редакції додаткової угоди від 17.03.2010 №3);

- термін користування кредитом до 30.03.2015 (підпункт 1.1.2 пункту 1.1 Кредитного договору в редакції додаткової угоди від 22.03.2013 №10);

- процентна ставка за користування кредитом: 23% річних (підпункт 1.1.3 пункту 1.1 Кредитного договору в редакції додаткової угоди від 12.02.2010 №2);

- кредит надається позичальнику на такі цілі: для поповнення обігових коштів (пункт 1.2 Кредитного договору);

- як забезпечення виконання позичальником своїх зобов’язань щодо повернення кредиту, сплати нарахованих процентів, комісій, можливої неустойки, а також інших витрат виступає Іпотечний договір (підпункт 2.1.2 пункту 2.1 Кредитного договору);

- позичальник зобов’язується здійснювати своєчасне повернення кредиту, сплачувати нараховані проценти, використати кредит за цільовим призначенням та виконувати всі свої зобов’язання у повному обсязі у строки, передбачені Кредитним договором (підпункт 4.2.1 пункту 4.2 Кредитного договору);

- банк має право вимагати від позичальника дострокового повернення заборгованості за Кредитним договором в повному обсязі, у таких випадках: прострочення сплати чергового платежу за кредитом та процентів за користування кредитом; незгоди позичальника з пропозицією банка про зміну процентної ставки за користування кредитом та/або не підписання ним відповідної додаткової угоди згідно з умовами Кредитного договору; використання кредиту не за цільовим призначенням; виникнення обставин, які за обґрунтованим висновком банка призведуть до того, що позичальник не виконає свої зобов’язання за Кредитним договором; неподання позичальником, на вимогу банка, даних, що стосуються його фінансового стану; невиконання позичальником будь-яких умов Кредитного договору; для реалізації цього права банк надсилає письмове повідомлення позичальнику з відповідною вимогою; після спливу 30 календарних днів та за умови, що порушення не усунуте, на 31 календарний день після отримання позичальником такої вимоги термін повернення кредиту вважається таким, що настав і позичальник зобов’язаний сплатити наявну заборгованість за кредитом в повному обсязі; якщо таке погашення не здійснене протягом 5 банківських днів, банк має право вжити заходи зі стягнення наявної заборгованості за Кредитним договором (пункт 6.1 Кредитного договору);

- за порушення строків погашення заборгованості за кредитом та/або строків сплати процентів за користування кредитом та/або комісій банк має право нараховувати позичальнику неустойку в розмірі подвійної процентної ставки, що визначена підпунктом 1.1.3 Кредитного договору, від суми простроченої заборгованості за кожний день прострочення; при розрахунку неустойки приймаються: 365 днів, місяць – рівний календарній кількості днів (пункт 7.1 Кредитного договору);

- банк має право нараховувати позичальнику неустойку в розмірі 0,5% від суми фактичного залишку заборгованості за кредитом у разі невиконання чи неналежного виконання позичальником підпунктів 4.2.6, 4.2.7 пункту 4.2 Кредитного договору за кожний факт порушення (пункт 7.3 Кредитного договору);

- Кредитний договір набирає чинності з дати його підписання та скріплення печатками сторін та діє до повного виконання позичальником своїх зобов’язань за Кредитним договором (пункт 8.1 Кредитного договору).

Відповідно до частини першої статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

24.09.2009 ПАТ “Брокбізнесбанк” (іпотекодержатель) і закритим акціонерним товариством “Чинбар” (іпотекодавець) укладено Іпотечний договір, за умовами якого:

- предметом іпотеки є: нежилі приміщення та нежилі будівлі, що знаходяться за адресою: м. Київ, вул. Куренівська, буд. 21, а саме: літера Б – нежилі приміщення будівлі заводоуправління 3-х поверхова підвальна частина побутового корпусу загальною площею 2 624,30 кв.м.; літера Д – будівля котельної, електроцеху, рем. цеху загальною площею 2 504,40 кв.м.; літера Е – будівля спецскладу загальною площею 977,10 кв.м.; літера Ж, Ж’ – будівля юхтового корпусу, будівля зольного корпусу згідно з правовстановлюючим документом загальна площа становить 10 907,5 кв.м., відповідно до інвентаризаційної справи загальна площа становить 11 583,5 кв.м. (при оформленні правовстановлюючого документа технічна інвентаризація літ. Ж’ не проводилася); літера З – корпус хромового виробництва, будівля прибудови хромового виробництва загальною площею 10 091,60 кв.м.; літера Ї – збірний металевий склад (споруда), збірний металевий склад загальною площею 880 кв.м.; літера Й – будівля зарядної, гаражу, складу загальною площею 600,20 кв.м.; літера К – будівлі будцеху (надбудова), загальною площею 1 388,10 кв.м.; літера Л – будівля газорозподільної підстанції загальною площею 4,20 кв.м.; літера М – будівля складу паливо-мастильних матеріалів загальною площею 81,40 кв.м.; літера Н – будівля насосної станції освітлення стоків, згідно з правовстановлюючим документом загальна площа становить 29,50 кв.м., відповідно до інвентаризаційної справи загальна площа – 42,3 кв.м. (при оформленні правовстановлюючого документа дані БТІ не використовувались); літера О – будівля насосної очисної спору, згідно з правовстановлюючим документом загальна площа становить 29,50 кв.м., відповідно до інвентаризаційної справи загальна площа – 42,3 кв.м. (при оформленні правовстановлюючого документа дані БТІ не використовувались); літера П – будівля складу готової продукції хромових шкір загальною площею 972 кв.м.; літера Т – будівля трансформаторної підстанції загальною площею 85,30 кв.м.; літера У – будівля майстерні станції стічних вод загальною площею 145,20 кв.м.; літера Ф – будівля решіток очисних споруд загальною площею 12,10 кв.м.; літера Х – будівля складу матеріалів загальною площею 278,30 кв.м.; літера Ц – вапно-гасильна установка зольного цеху загальною площею 55,90 кв.м.; літера Ц’’ – будівля насосної станції хромових стоків загальною площею 13,70 кв.м.; загальна площа предмета іпотеки згідно з правовстановлюючим документом становить 31 680,3 кв.м., відповідно до відомостей, викладених у довідці-характеристиці загальна площа становить 32 381,90 кв.м.; іпотека поширюється на частину об’єкта нерухомого майна, яка не може бути виділеною в натурі і була приєднана до предмета іпотеки після укладення Іпотечного договору без реєстрації права власності на неї як на окремий об’єкт нерухомості (розділ “Терміни та їх тлумачення” Іпотечного договору);

- іпотекодавець з метою забезпечення виконання основного зобов’язання, що випливає з Кредитного договору, передає в іпотеку, а іпотекодержатель приймає в іпотеку предмет іпотеки (пункт 1.1 Іпотечного договору);

- відповідно до відомостей, викладених у довідці-характеристиці, виданій комунальним підприємством “Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об’єкти нерухомого майна” 09.09.2009 за №1428620, вартість предмета іпотеки становить 8 195 496,96 грн.; ринкова вартість предмета іпотеки відповідно до звіту про експертну оцінку вартості будівель та споруд, складеного 12.01.2011 суб’єктом оціночної діяльності товариством з обмеженою відповідальністю “Столиця-Груп” (сертифікат суб’єкта оціночної діяльності від 24.06.2010 №9700/10) становить 267 558 000 грн.; узгоджена сторонами оціночна вартість предмета іпотеки становить 267 558 000 грн. (пункт 1.4 Іпотечного договору в редакція договору від 28.02.2011 про внесення змін та доповнень до Іпотечного договору);

- права іпотекодержателя:

• звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо при настанні строку виконання основного зобов’язання або його частини, воно не буде виконане (підпункт 5.1.1 пункту 5.1 Іпотечного договору);

• вимагати дострокового виконання основного зобов’язання, а в разі його невиконання – отримати задоволення своїх вимог з вартості предмета іпотеки, у випадку порушення позичальником основного зобов’язання за Кредитним договором чи іпотекодавцем зобов’язань за Іпотечним договором, а також у випадках, передбачених чинним законодавством України (підпункт 5.1.2 пункту 5.1 Іпотечного договору);

- у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником основного зобов’язання за Кредитним договором в цілому або в його частині та/або невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем обов’язків, встановлених Іпотечним договором, в цілому або в тій чи іншій їх частині, іпотеко держатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов’язання, а в разі його невиконання – звернути стягнення на предмет іпотеки (пункт 7.1 Іпотечного договору);

- звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі: рішення суду; виконавчого напису нотаріуса; передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов’язання з Кредитного договору в порядку, встановленому статтею 37 Закону України “Про іпотеку” та умовами Іпотечного договору; продажу іпотекодержателем від свого імені предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 Закону України “Про іпотеку” та умовами Іпотечного договору (пункт 7.4 Іпотечного договору).

Згідно з частиною першою статті 575 Цивільного кодексу України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

У статті 1 Закону України “Про іпотеку” зазначено, що іпотека – це вид забезпечення виконання зобов’язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов’язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов’язковим для виконання сторонами.

Як встановлено місцевим судом та підтверджується матеріалами справи:

- рішенням Господарського суду міста Києва від 18.04.2016 у справі №910/1100/16 за позовом ПАТ “Чинбар” до ПАТ “Брокбізнесбанк”, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача – Фонд гарантування вкладів фізичних осіб та Національний банк України, про визнання припиненим з 30.10.2015, шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог, зобов’язання ПАТ “Чинбар” перед ПАТ “Брокбізнесбанк” з повернення кредиту у сумі 211 800 000 грн. за Кредитним договором, залишеним в силі постановою Вищого господарського суду України від 27.09.2016, позов задоволено; визнано припиненим з 30.10.2015 зобов’язання ПАТ “Чинбар” перед ПАТ “Брокбізнесбанк” з повернення кредиту у сумі 211 800 000 грн. за Кредитним договором;

- рішенням Господарського суду міста Києва від 22.11.2016 у справі №910/21818/15 за позовом ПАТ “Брокбізнесбанк” до ПАТ “Чинбар”, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача – Національний банк України, про стягнення 664 740 467,52 грн., залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 23.03.2017, позов задоволено частково; провадження у справі в частині стягнення з ПАТ “Чинбар” 211 800 000 грн. припинено; стягнуто з ПАТ “Чинбар” на користь ПАТ “Брокбізнесбанк”: 68 347 211,21 грн. боргу за процентами за користування кредитом; 4 108 339,73 грн. 3% річних за прострочення сплати кредиту; 870 978,16 грн. 3% річних за прострочення сплати процентів за користування кредитом; 83 237 400 грн. втрат від інфляції за прострочення сплати основної суми кредиту; 20 576 675,04 грн. втрат від інфляції за прострочення сплати процентів; 49 369 709,59 грн. пені за прострочення сплати кредиту; 5 906 037,52 грн. пені за прострочення сплати процентів.

Частиною четвертою статті 75 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Оскільки у справах № 910/1100/16 і № 910/21818/15 брали участь ПАТ “Брокбізнесбанк” і ПАТ “Чинбар”, місцевий суд дійшов до правильного висновку, що обставини, встановлені рішеннями у вказаних справах, не підлягають доказуванню при розгляді даної справи.

Відповідно до частини першої статті 7 Закону України “Про іпотеку” за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов’язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов’язання.

Згідно з частиною першою статті 33 Закону України “Про іпотеку” у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов’язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов’язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Як встановлено місцевим судом та, відповідно, рішенням Господарського суду міста Києва від 22.11.2016 року у справі № 910/21818/15, підтверджується матеріалами справи, судом у відповідача наявна перед позивачем заборгованість у сумі 232 416 351,25 грн., з яких: 68 347 211,21 грн. боргу за процентами за користування кредитом; 4 108 339,73 грн. 3% річних за прострочення сплати кредиту; 870 978,16 грн. 3% річних за прострочення сплати процентів за користування кредитом; 83 237 400 грн. втрат від інфляції за прострочення сплати основної суми кредиту; 20 576 675,04 грн. втрат від інфляції за прострочення сплати процентів; 49 369 709,59 грн. пені за прострочення сплати кредиту; 5 906 037,52 грн. пені за прострочення сплати процентів.

Колегія суддів відзначає, що рішення Господарського суду міста Києва від 22.11.2016 у справі № 910/21818/15 станом на час розгляду місцевим судом даного спору виконано не було, як і станом на час апеляційного перегляду справи, заборгованість у розмірі 232 416 351,25 грн. за кредитним договором від 24.08.2009 № 23-09-980-KL, тобто за основним зобов’язанням, відповідачем не погашена. Відтак, твердження апелянта про те, що договір іпотеки припинився в зв’язку з припиненням основного зобов’язання відповідача, є безпідставним.

Відповідно до частини першої статті 39 Закону України “Про іпотеку” у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються, зокрема: спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Згідно із статтею 41 Закону України “Про іпотеку” Реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгів, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України “Про виконавче провадження”, з дотриманням вимог цього Закону.

Як встановлено колегією суддів, позивачем при поданні позову була замовлена оцінка предмету іпотеки та додана до позовної заяви у вигляді звіту про оцінку майна вих. № 19-01/08 (т.1 а.с. 128-130), що спростовує твердження апелянта про те, що така оцінка не здійснювалась.

Місцевим судом для визначення ринкової вартості нерухомого майна переданого в заставу за Іпотечним договором також було призначено судові оціночно-будівельні експертизи.

Так, ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.11.2015 призначено у справі №910/23026/15 судову оціночно-будівельну експертизу, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України.

На вирішення судової експертизи поставлено таке питання: яка ринкова вартість нежилих приміщень та нежилих будівель, що знаходяться за адресою: місто Київ, вулиця Куренівська, будинок №21, а саме нерухомого майна?

Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової оціночно-будівельної експертизи від 14.07.2016 №23455/15-42 ринкова вартість нерухомого майна станом на дату оцінки складає (без урахування ПДВ) 209 340 000 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.10.2016 призначено у справі № 910/23026/15 судову оціночно-будівельну експертизу, проведення якої доручено Харківському науково-дослідному інституту судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса Міністерства юстиції України.

На вирішення судової експертизи поставлено таке питання: яка ринкова вартість, з урахуванням усіх приналежностей та поліпшень, нежилих приміщень та нежилих будівель, що знаходяться за адресою: місто Київ, вулиця Куренівська, будинок №21, а саме нерухомого майна?

Згідно з висновком судової оціночно-будівельної експертизи від 20.12.2017 №10543 ринкова вартість, з урахуванням усіх приналежностей та поліпшень, нерухомого майна без урахування ПДВ станом на грудень 2017 року складає 324.697.000 грн.

Позивач, у додаткових поясненнях, зазначив про те, що: з обох експертних висновків вбачається, що при застосуванні одних і тих самих нормативних актів, методик та рекомендованої науково-технічної та довідкової літератури, судовими експертами оцінювалися витрати на поліпшення об’єкта оцінки з урахуванням впливу цих витрат на збільшення ринкової вартості, при цьому різниця у ринковій вартості об’єкта дослідження (предмета іпотеки) склала 115.357.000 грн.; різниця ж між балансовою вартістю (відповідно до порядку ведення бухгалтерського обліку, у разі здійснення поліпшень основних засобів – їх балансова вартість повинна збільшуватися) та ринковою вартістю складає: згідно з висновком від 14.07.2016 № 23455/15-42 – 140.103.488,44 грн.; відповідно до висновку від 20.12.2017 № 10543 – 255.460.488,44 грн.; таким чином, виникають сумніви у обґрунтованості експертного висновку від 20.12.2017 № 10543 та відповідності такого умовам економічної та ринкової ситуації в Україні, його відповідність фактичним даним та його узгодженості з іншими матеріалами справи, оскільки вартість поліпшень предмета іпотеки у сумі 115.537.000 грн. фактично складає у співвідношенні до розміру боргу, половину останнього, а тому виникає питання чому відповідач мав можливість здійснити поліпшення на 115.357.000 грн. і одночасно не мав можливості погасити заборгованість за кредитом у сумі 232.416.351,25 грн.

Частиною першою статті 98 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що висновок експерта – це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.

Відповідно до статті 104 Господарського процесуального кодексу України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Згідно з пунктом 18 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 4 “Про деякі питання практики призначення судової експертизи” у перевірці й оцінці експертного висновку господарським судам слід з'ясовувати: чи було додержано вимоги законодавства у призначенні та проведенні судової експертизи; чи не було обставин, які виключали участь експерта у справі; компетентність експерта, якщо проведення судової експертизи доручено окремій особі, і чи не вийшов він за межі своїх повноважень; повноту відповідей на порушені питання та їх відповідність іншим фактичним даним; узгодженість між дослідницькою частиною та підсумковим висновком судової експертизи; обґрунтованість експертного висновку та його узгодженість з іншими матеріалами справи.

Проаналізувавши зміст висновків експертиз від 14.07.2016 № 23455/15-42 та від 20.12.2017 № 10543, місцевий суд дійшов підставного висновку про те, що Висновок від 20.12.2017 № 10543 містить ґрунтовніше дослідження в порівняльній частині визначення вартості спірного майна з урахуванням вартості подібного нерухомого майна, а також висновком від 20.12.2017 № 10543 було встановлено ринкову вартість нерухомого майна з урахуванням усіх приналежностей та поліпшень, а висновок експерта від 14.07.2016 №23455/15-42 не містить інформації такої інформації

Відводів експертам не заявлено. Для пояснень в суді по суті виконаних експертиз сторони не просили викликати експертів.

Порядок проведення рецензування висновків судових експертів та висновків експертних досліджень, затверджений наказом Мін’юсту від 25.05.2015 №775/5.

Сторони не проводили рецензування висновків.

Висновки, в цілому, не суперечать один одному. В свою чергу останній доповнює попередній.

За таких обставин місцевий суд, оцінюючи представлені висновки, обґрунтовано прийняв висновок судової оціночно-будівельної експертизи №10543 від 20.12.2017 як належний, допустимий, достатній і достовірний доказ.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає необґрунтованим твердження апелянта про необхідність про призначення у справі додаткової судової оціночно-будівельної експертизи з метою визначення ринкової вартості предмета іпотеки.

При цьому, доводи скаржника про віддільність поліпшень, здійснених відповідачем не знаходять документального підтвердження в матеріалах справи та поданих ним документах.

Крім того, доводи позивача про неналежне виконання кредитного зобов’язання боржником, яке виявилось у направленні коштів не на оплату кредиту, а поліпшення об’єкту іпотеки не вказує на недобросовісність. Метою здійснення підприємницької діяльності відповідача є отримання прибутку, який в умовах економічної конкуренції забезпечується в тому числі і шляхом поліпшення і модернізації виробничих потужностей. Наслідком інвестиції у виробництво в сукупності зі іншими факторами є достатні надходження за рахунок яких погашався б і кредит.

Враховуючи викладене, місцевий суд підставно визнав необґрунтованим і недоведеним, вказаний позивачем у розмір боргу у сумі 664.740.467,52 грн. та визначив його в сумі, вказаній у судовому рішенні у справі 910/21818/16, а саме – 232.416.351,25 грн.

Таким чином, заявлена початкова ціна реалізації об’єкту іпотеки, визначена згідно зі звітом про оцінку майна вих. №19-07/089, складеного Товариством з обмеженою відповідальністю “Ако Експерт”, що діє на підставі сертифікату суб’єкта оціночної діяльності № 16646/14, виданого 04.07.2014, кваліфікаційне свідоцтво оцінювача від 31.05.2003 МФ № 157, виданого Артеменку Максиму Михайловичу, що становить 182.262.658,42 грн. підлягає встановленню у розмірі, визначеному в ході виконання ухвали місцевого суду.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач неодноразово повідомлявся позивачем про порушення умов кредитного договору. Остання вимога (вих. 1643/046-кв від 17.11.2014) про порушення відповідачем своїх зобов’язань, після якої позивач звернувся до суду з даним позовом, міститься в матеріалах справи та, відповідно, досліджувалась місцевим судом. Наведене відповідає вимогам ст. 35 Закону України «Про іпотеку» та спростовує твердження апелянта про те, що відповідач не дотримався порядку звернення стягнення на предмет іпотеки в частині надіслання відповідачу вимоги про усунення порушення.

Крім того, апелянт не надав жодних доказів того, що позивач застосовував інші способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

При цьому, колегія суддів відзначає, що здійснення Фондом гарантування вкладів фізичних осіб продажу активів банку у вигляді кредитної заборгованості в розумінні положень ст. 51 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є заходами виведення неплатоспроможного банку з ринку та не може розглядатися як вжиття інших способів звернення стягнення на предмет іпотеки.

Враховуючи усе вище викладене, колегія суддів вважає, що місцевий суд підставно задовольнив позовні вимоги частково та звернув стягнення на нерухоме майно з метою погашення заборгованості ПАТ “Чинбар” перед ПАТ “Брокбізнесбанк” у сумі 232.416.351,25 грн. шляхом продажу спірного майна на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України “Про виконавче провадження”, за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за 324.697.000,00 грн. згідно з Висновком судової оціночно-будівельної експертизи № 10543 ХНДІСЕ від 20.12.2017.

Переглядаючи спір по суті, колегія суддів також вважає безпідставним твердження скаржника про те, що позов у даній справі було подано Греськів З.Г., яка не мала відповідних повноважень. Так, у матеріалах справи міститься довіреність від 05.06.2015 (т. 1 а.с. 147), видана на їм’я Греськів З.Г. уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Брокбізнесбанк» Куреним Олександром Вікторовичем, що цілком відповідає положенням ст.ст. 37, 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на вказані обставини, ґрунтуючись на матеріалах справи, колегія суддів вважає, що рішення місцевого прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв’язку з чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Інших належних доказів на підтвердження своїх доводів та заперечень, викладених в поданій апеляційній скарзі, скаржником не було надано суду апеляційної інстанції.

Як зазначено у п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов’язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов’язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Колегія суддів також зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод. (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03, від 28.10.2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Беручи до уваги наведене, всі інші аргументи учасників судового процесу колегія судів відхиляє як такі, що не стосуються предмета спору, є явно необґрунтованими та неприйнятними з огляду на законодавство та усталену судову практику.

У справі, що розглядається, колегія суддів доходить висновку, що судом першої інстанції було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків місцевого господарського суду.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду першої інстанції відповідає чинному законодавству та матеріалам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Згідно зі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Чинбар" на рішення Господарського суду міста Києва від 24.04.2018 року у справі № 910/23026/15 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 24.04.2018 року у справі № 910/23026/15 залишити без змін.

3. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/23026/15.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного суду в порядку та в строк, передбачені ст.ст. 288, 289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 15.02.2019 року.

Головуючий суддя                                                            О.В. Агрикова

Судді                                                                                М.Г. Чорногуз

О.О. Хрипун