СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" лютого 2019 р. Справа № 922/2879/18

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Лакіза В.В., суддя Здоровко Л.М. , суддя Мартюхіна Н.О.

за участю секретаря судового засідання Черкас В.М.

за участю представників:

від позивача - Підпалий Б.О. на підставі довіреності від 29.11.2018

від відповідача не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Родій Фарм", м. Харків (вх.№ 282 Х/2),

на рішення господарського суду Харківської області від 20.12.2018, ухвалене суддею Шатерніковим М.І. в приміщенні господарського суду Харківської області (повний текст рішення складено 26.12.2018),

у справі №922/2879/18,

за позовом Приватного підприємства "ФАРМАЛЮКС 2010", м. Дніпро;

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Родій Фарм", м. Харків;

про стягнення 86653,89грн,

ВСТАНОВИЛА:

13.10.2018 Товариство з обмеженою відповідальністю "ФАРМАЛЮКС 2010" звернулось до господарського суду Харківської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Родій Фарм" про стягнення 86653,89 грн за неналежне виконання відповідачем умов договору поставки від 01.10.2013 №15 щодо повного проведення розрахунків за отриманий товар.

Позовні вимоги Товариство з обмеженою відповідальністю "ФАРМАЛЮКС 2010" обґрунтовує тим, що відповідачем були порушені взяті на себе зобов'язання за договором поставки від 01.10.2013 № 15 в частині оплати за поставлений позивачем товар.

Рішенням господарського суду Харківської області від 20.12.2018 позов задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Родій Фарм" на користь Приватного підприємства "ФАРМАЛЮКС 2010" 86653,89грн основного боргу та 1762,00 грн судового збору.

Господарський суд першої інстанції, надаючи правову оцінку обставинам справи, посилається на положення ст. ст. 174, 193 Господарського суду Харківської області, ст. ст. 207, 506, 509, 610, 626, 655, 662, 692, 712 Цивільного кодексу України, ст. ст. 8, 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та вказує на підтвердження виконання позивачем своїх зобов'язань за спірним договором щодо поставки товару відповідачу за період часу з 10.01.2017 по 03.07.2018 на загальну суму 91194,26грн. На підтвердження факту здійснення господарської операції з поставки товару, суд, виходячи з умов договору, укладеного між сторонами, визнав первинним документом, який підтверджує поставку товару позивачем, надані видаткові накладні з реквізитами представників осіб, які брали участь у її вчиненні (підпис представників договірних сторін та печатку юридичної особи), як наслідок, виникнення зобов'язання щодо повного проведення розрахунків за отриманий товар. В свою чергу, отримання відповідачем поставленого товару, який частково оплачено з боку відповідача, стало підставою для задоволення позовних вимог щодо стягнення на користь позивача 86653,89грн.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Родій Фарм" з рішенням господарського суду першої інстанції не погодилось та звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи та порушення норм матеріального права, просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 20.12.2018 у справі №922/2879/18 та прийняти нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Відповідач вимоги апеляційної скарги ґрунтує на тому, що надані видаткові накладні, не підписані або підписані невідомою особою, яку неможливо ідентифікувати як уповноваженого представника відповідача, не відповідають вимогам ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", а тому не можуть вважатися первинними документами, якими підтверджується отримання товару від позивача. Одночасно апелянт зазначає, що без наявності специфікацій та заявок, вказаних у п. 1.2, 2.1 договору, ТОВ "Родій Фарм" вважає не обґрунтованим постачання певних партій товару за договором, а надані позивачем до суду першої інстанції докази - не достатніми для задоволення позовної заяви.

21.02.2019 до суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№1959), в якому просить залишити апеляційну скаргу ТОВ "Родій Фарм" на рішення господарського суду Харківської області від 20.12.2018 без задоволення, рішення господарського суду Харківської області - без змін.

В судовому засіданні 21.02.2019 представник позивача заперечував проти вимог апеляційної скарги, просив суд рішення господарського суду Харківської області від 20.12.2018 у справі №922/2879/18 залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлений, проте не скористався правом на участь у судовому засіданні.

В ході апеляційного розгляду даної справи Східним апеляційним господарським судом, у відповідності до пункту 4 частини 5 статті 13 Господарського процесуального кодексу України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого частиною 1 статті 273 Господарського процесуального кодексу України.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах встановлених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду у відповідності до вимог статті 282 Господарського процесуального кодексу України зазначає про такі обставини.

01.10.2013 між Приватним підприємством "ФАРМАЛЮКС 2010" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Родій ФАРМ" укладено договір поставки №15.

Відповідно до п.1.1 договору ПП "ФАРМАЛЮКС 2010" зобов'язується поставляти та передавати у власність ТОВ "Родій Фарм" визначений цим договором товар, а ТОВ "Родій Фарм" зобов'язується приймати цей товар та своєчасно здійснювати його оплату.

Пунктом 1.2. договору встановлено, що найменування, одиниця виміру, ціна за одиницю товару, його часткове співвідношення (асортимент, сортамент, номенклатура), визначаються специфікацією, що є додатком №1 до цього договору, яка підписується сторонами та являється його невід'ємною частиною. У випадку зміни пунктів щодо товару, вказаних в специфікації, сторони узгоджують нову специфікацію, яка підписується сторонами та вступає в дію з моменту її підписання.

Згідно з п.2.1. договору поставка товару за цим договором здійснюється ПП "ФАРМАЛЮКС 2010" на підставі зробленої заявки ТОВ "Родій Фарм" (направленої по факсу чи електронною поштою) протягом 3 календарних днів з моменту її отримання. Постачальник має право на дострокову поставку товару. Сторонами досягнуто домовленості здійснювати постачання товару по даному договору безперервно та ритмічно, не менше 2 разів за один календарний місяць, виходячи з потреби покупця в товарі. Якщо протягом календарного місяця буде здійснено одну (або не здійснено жодної поставки товару) і це буде пов'язано з тим, що у покупця не виникатиме потреби в постачанні товару, жодна зі сторін не матиме претензій до іншої сторони та не нестиме відповідальності.

Відповідно до п.2.2. договору сторони погоджують асортимент та кількість товару шляхом надіслання покупцем заявки постачальнику, складеної на підставі специфікації. Асортимент та кількість партії товару, що поставляється, сторони вказують у видатково-прибуткових накладних, які є невід'ємною частиною договору.

Згідно з п.2.5. договору поставка партії товару вважається виконаною постачальником в момент передачі партії товару покупцю. Перехід ризику випадкового знищення та випадкового пошкодження (псування) товару від постачальника до покупця відбувається в момент підписання покупцем видатково-прибуткової накладної на партії товару.

Відповідно до п.4.1. договору покупець оплачує поставлений постачальником товар за цінами, що визначені за одиницю товару у специфікації. Перегляд цін на товари, які пропонуються постачальником до поставки за цим договором, здійснюється шляхом узгодження та підписання нової специфікації зі зміненими цінами на товари, що постачаються.

Згідно з п.4.2. договору ціна товару, яка входить у партію поставки, підтверджується у заявці покупця та вказується у видатково-прибуткових накладних. Зміна ціни товару після його поставки покупцю не допускається.

Відповідно до п.5.2. договору оплата здійснюється шляхом переказу покупцем грошових коштів на поточний рахунок постачальника, що визначені у цьому договорі або внесення грошових коштів у касу постачальника.

Згідно з п.5.3. договору оплата здійснюється покупцем на підставі цього договору та накладної, за якою передавався товар, або на підставі рахунку. При здійсненні платежу покупець обов'язково повинен вказувати у платіжному дорученні номер та дату цього договору, номер та дату видатково-прибуткової накладної (товарно-транспортної накладної), або номер та дату рахунку.

Пунктом 10.1 договору встановлено, що цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та його скріплення печатками сторін та діє протягом одного року.

Пунктом 10.2 договору передбачено, що договір автоматично пролонгується кожний наступний календарний рік, якщо жодна зі сторін за 30 днів до закінчення дії договору письмово не заявить про бажання розірвати його.

Доказів розірвання договору поставки від 01.10.2013 № 15 до матеріалів справи не надано.

На виконання своїх зобов'язань за спірним договором позивачем поставлено відповідачеві товар, на підтвердження даного факту позивач надав до суду видаткові накладні від 24.03.2017 №327 на суму 1678,44 грн, від 21.04.2017 №167 на суму 2436,96 грн, від 21.04.2017 №168 на суму 1282,86 грн, від 21.04.2017 №169 на суму 2130,66 грн, від 21.04.2017 №170 на суму 1858,62 грн, від 21.04.2017 № 171 на суму 890,22 грн, від 21.04.2017 №187 на суму 1027,02 грн, від 24.04.2017 №235 на суму 929,58 грн, від 24.04.2017 №236 на суму 1901,10 грн, від 19.05.2017 №274 на суму 1133,64 грн, від 19.05.2017 №276 на суму 866,76 грн, від 23.05.2017 №313 на суму 1052,21 грн, від 24.05.2017 №237 на суму 998,04 грн, від 24.05.2017 №358 на суму 2050,49 грн, від 24.05.2017 №359 на суму 1549,8грн, від 24.05.2017 №360 на суму 2752,08 грн, від 24.05.2017 №361 на суму 2520 грн, від 24.05.2017 №362 на суму 1458,18грн, від 24.05.2017 №363 на суму 3443,83 грн, від 24.05.2017 №364 на суму 1266,3 грн, від 24.05.2017 №365 на суму 1451,63 грн, від 15.06.2017 №95 на суму 592,56 грн, від 15.06.2017 №107 на суму 928,08 грн, від 15.06.2017 №108 на суму 780,46 грн, від 16.06.2017 №115 на суму 1488,42 грн, від 16.06.2017 №116 на суму 1549,81 грн, від 16.06.2017 №117 на суму 2230,98грн, від 16.06.2017 №118 на суму 1278,67 грн, від 16.06.2017 №119 на суму 1567,98грн, від 16.06.2017 №120 на суму 1697,46 грн, від 16.06.2017 №121 на суму 1589,1 грн, від 16.06.2017 №122 на суму 1127,78 грн, від 19.06.2017 №152 на суму 513,36 грн, від 14.09.2017 №74 на суму 2337,64 грн, від 14.09.2017 №75 на суму 3299,92 грн, від 20.09.2017 №101 на суму 2649,35 грн, від 20.09.2017 №103 на суму 2033,62 грн, від 20.09.2017 №104 на суму 2740,44 грн, від 04.10.2017 №33 на суму 2055,6 грн, від 05.10.2017 №38 на суму 1622,05 грн, від 05.10.2017 №39 на суму 1719,74 грн, від 10.10.2017 №87 на суму 1773,72 грн, від 20.10.2017 №220 на суму 1548,36 грн, від 25.10.2017 №266 на суму 1793,58 грн, від 30.10.2017 №311 на суму 1704,62 грн, від 06.11.2017 №35 на суму 1416,46 грн, від 16.11.2017 №366 на суму 2122,69 грн, від 23.11.2017 №622 на суму 2020,75 грн, від 01.03.2018 №10 на суму 2400,74 грн, від 01.03.2018 №11 на суму 2413,56 грн, від 19.03.2018 №110 на суму 2791,69 грн, від 26.03.2018 №161 на суму 2726,65 грн., копії яких залучені до матеріалів справи (т. 1 а.с. 14 - 65). Товар поставлений на загальну суму 91194,26 грн.

Відповідач, в свою чергу, поставлений товар отримав, що підтверджується підписом уповноважених представників на відповідних видаткових накладних та печаткою відповідача, проте оплату поставленої продукції здійснив частково. За твердженнями позивача оплата отриманого товару була здійснена відповідачем лише на суму 4539,99 грн.

Таким чином, за твердженням позивача неоплаченою залишилась заборгованість за договором поставки від 01.10.2013 № 15 у розмірі 86653,89 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, 24.09.2018 позивачем було направлено до відповідача претензію про погашення заборгованості за договором поставки від 01.10.2013 № 15 (а.с. 66).

Направлена на адресу відповідача претензія залишилась без відповідного реагування, сума заборгованості відповідачем сплачена не була.

У зв'язку з вищевикладеним, ПП "ФАРМАЛЮКС 2010" звернулось за захистом свого порушеного права до господарського суду Харківської області з позовом про стягнення з відповідача суми основної заборгованості за неналежне виконання договору поставки від 01.10.2013 № 15.

20.12.2018 господарським судом Харківської області ухвалене рішення, яким позов задоволено повністю з підстав, зазначених вище.

Апеляційний господарський суд, переглядаючи в апеляційному порядку оскаржуване судове рішення, в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального права, дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Предметом спору у даній справі є матеріально-правова вимога ПП "ФАРМАЛЮКС 2010" до ТОВ «Родій Фарм» про стягнення суми основного боргу, яка виникла на підставі договору поставки від 01.10.2013 № 15.

Статтею 174 Господарського кодексу України передбачено, що однією з підстав виникнення господарських зобов'язань є укладення господарського договору та інших угод. Зі змістом зазначеної норми кореспондуються приписи частини 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, відповідно до яких підставами виникнення цивільних прав і обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України майново- господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За приписами статей 526 Цивільного кодексу України та 193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

З огляду на правову природу укладеного між сторонами договору поставки від 01.10.2013 № 15, який у розумінні статей 173, 174 Господарського кодексу України та статей 11, 509 Цивільного кодексу України є належною підставою для виникнення у його сторін кореспондуючих прав і обов'язків, спірні правовідносини регламентуються, насамперед, положеннями глави 54 Цивільного кодексу України та § 1 глави 30 Господарського кодексу України.

Відповідно до положень ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 ст. 662 Цивільного кодексу україни передбачено, що продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар (пункт 1 частини першої ст. 664 ЦК України).

За приписами ст. 692 Цивільного Кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Зі змісту зазначеної норми права вбачається, що умовою її застосування є неналежне виконання покупцем свого зобов'язання зі своєчасної оплати товару. А у разі настання такої умови покупець має право вимагати оплати.

Як зазначалось вище, пунктами 2.2, 4.1 укладеного договору поставки передбачено, що асортимент та кількість товару шляхом надіслання покупцем заявки постачальнику, складеної на підставі специфікації. Асортимент та кількість партії товару, що поставляється, сторони вказують у видатково-прибуткових накладних, які є невід'ємною частиною договору, покупець оплачує поставлений постачальником товар за цінами, що визначені за одиницю товару у специфікації. Перегляд цін на товари, які пропонуються постачальником до поставки за цим договором, здійснюється шляхом узгодження та підписання нової специфікації зі зміненими цінами на товари, що постачаються.

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами протягом періоду з березня 2017 року по березень 2018 року виникали господарські зобов'язання, відповідно до яких ПП "ФАРМАЛЮКС 2010" поставляло ТОВ "Родій Фарм" товар. У відповідача виник обов'язок оплатити поставлену продукцію за нормами ст. 692 Цивільного кодексу України після отримання товару без заперечень та зауважень.

Будь-яке господарське зобов'язання спрямоване на досягнення його сторонами певного результату шляхом реалізації суб'єктами зобов'язань своїх прав та обов'язків, що становлять зміст зобов'язання.

Як вже було зазначено, на підтвердження існування господарських зобов'язань між сторонами, позивачем надано належним чином засвідчені копії видаткових накладних на поставлений товар.

За таких обставин, факт отримання товару відповідачем, а саме підписані та скріплені печатками підприємства видаткові накладні, надані позивачем на підтвердження своїх вимог, є самостійними підставами для виникнення обов'язку у відповідача здійснити розрахунки за отриманий товар.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 222 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб'єктів, зобов'язані поновити їх, не чекаючи пред'явлення їм претензії чи звернення до суду.

Проте, як вбачається з матеріалів справи відповідач в порушення вказаних положень чинного законодавства та умов договору свій обов'язок щодо повної та своєчасної оплати прийнятого товару не виконав, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість перед позивачем в сумі 86653,89 грн.

Враховуючи приписи ч. 1 ст. 14 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, колегія суддів зазначає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача суми основного боргу у розмірі 86653,89 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо посилання апелянта на видаткові накладні, які не підписані або підписані невідомою особою, які не відповідають вимогам ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", а тому не можуть вважатися первинними документами, колегія суддів зазначає наступне.

Матеріали справи містять копії видаткових накладних, з яких вбачається час здійснення господарської операції, договір, за яким здійснюється поставка товару, кількість та ціна товару, найменування сторін договору - підпис представників постачальника та покупця, печатки юридичних осіб, в частині накладних, де відсутній підпис отримувача, вони скріплені печаткою ТОВ "Родій Фарм".

Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" передбачено порядок оформлення документів, які можуть підтверджувати господарські операції.

Видаткові накладні є первинними обліковими документами у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", що фіксують факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар, та відповідають вимогам, зокрема статті 9 названого Закону і Положенню про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88.

Крім того, колегія суддів зазначає, що відповідно до п. 2.7. договору покупцю може бути виписана постачальником зведена податкова накладна, виходячи із визначеної у договорі періодичності оплати поставленого товару, але не рідше одного разу на місяць і не пізніше останнього дня місяця.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем були надані зведені податкові накладні, що зареєстровані в Єдиному державному реєстрі податкових накладних, які підтверджують здійснення господарських операцій за договором поставки від 01.10.2013 №15 (а.с. 106-124).

Таким чином, факт поставки товару позивачем відповідачу за видатковими накладними доведений матеріалами справи, є обґрунтованим, враховуючи зокрема і те, що недоліки при складанні первинних документів, що фіксують господарську операцію, за їх наявності, не можуть стати безумовною підставою для звільнення контрагента від обов'язку оплатити вартість отриманих товару, робіт чи спожитої послуги.

Доказів звернення до правоохоронних органів з приводу втрати чи викрадення печатки підприємства судом з наявних у матеріалах справи документами не встановлено, а відповідачем не зазначено та не доведено, наявність відтисків печатки підприємства на вказаних видаткових накладних не спростовано.

Колегія суддів звертає увагу відповідача на те, що певні недоліки первинних документів не позбавляють юридичної сили весь первинний документ в аспекті сприйняття його як доказу здійснення господарської операції (такі висновки, викладені і у постанові Верховного Суду від 06.02.2018 у справі №821/589/17).

Крім того посилання відповідача на відсутність специфікацій та заявок, вказаних у п. 1.2, 2.1 договору, у зв'язку з чим ТОВ "Родій Фарм" вважає не обґрунтованим постачання певних партій товару за договором, не може заперечувати таку господарську операцію як поставка товару. Даний факт повинен оцінюватися в сукупності з іншими доказами у справі, оскільки вибіркова оцінка доказів не відповідає приписам процесуального законодавства.

Таким чином із наведеного вбачається, що позивач належним чином виконав умови договору щодо поставки товару, ця обставина підтверджується передбаченим умовами договору документом - видатковими накладними, тому за вказаних обставин у відповідача за наведеними вище умовами договору виник обов'язок здійснити оплату за поставлений товар.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з положеннями частин 1, 3 статті 74, статті 77 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Враховуючи правило розподілу тягаря доказування між сторонами, відповідач має довести належними та допустимими доказами про відсутність заборгованості в останнього за укладеним договором поставки від 01.10.2013 № 15. Однак, доказів на підтвердження погашення суми заборгованості за договором поставки від 01.10.2013 № 15 відповідач ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної суду не надав; доводи позивача щодо наявності боргу, шляхом надання належних доказів, не спростував.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду, що відповідачем порушенні умови договору та норми чинного законодавства щодо строків оплати товару, та вважає за правомірне стягнення з відповідача суми основної заборгованості.

Судове рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Матеріали справи свідчать про те, що приймаючи оскаржуване рішення, місцевий господарський суд всебічно, повно і об'єктивно дослідив матеріали справи в їх сукупності, надав вірну юридичну оцінку обставинам справи та прийняв судове рішення відповідно до вимог закону та обставин справи.

Крім того, за змістом ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. На розширення цього положення Основного Закону в статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В рішенні ЄСПЛ "Кузнєцов та інші проти Росії" від 11.01.2007, аналізуючи право особи на справедливий розгляд її справи відповідно до статті 6 Конвенції, зазначено, що обов'язок національних судів щодо викладу мотивів своїх рішень полягає не тільки у зазначенні підстав, на яких такі рішення ґрунтуються, але й у демонстрації справедливого та однакового підходу до заслуховування сторін. Аналізуючи мотивацію постановлених судами рішень крізь призму статті 6 Конвенції та зазначеної практики ЄСПЛ, Суд зазначає про належне виконання покладеного на суд обов'язку щодо мотивації прийнятих судом першої інстанції рішення, оскільки обґрунтування щодо відхилення доводів скаржника ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального та процесуального права та демонструє справедливий та однаковий підхід до заслуховування доводів сторін у даній справі.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при перегляді оскаржуваного судового рішення в апеляційному порядку та відхиляються судовою колегією апеляційної інстанції за необґрунтованістю, у зв'язку з чим апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Родій Фарм» не підлягає задоволенню, а рішення господарського Харківської області від 20.12.2018 у справі №922/2879/18 слід залишити без змін.

Враховуючи, що апеляційний господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги відповідно до ст.ст. 129, 282 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись статтями 253, 254, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст.ст. 276, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Родій Фарм", залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 20.12.2018 у справі №922/2879/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Повний текст постанови складений 25.02.2019.

Головуючий суддя В.В. Лакіза

Суддя Л.М. Здоровко

Суддя Н.О. Мартюхіна