ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.02.2019м. ДніпроСправа № 904/4737/18
Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Петренко Н.Е.

за участю секретаря судового засідання Сироти М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження справу

за позовом КАМ'ЯНCЬКОЇ ОСОБА_1, місто Камянське, Дніпропетровська обл.

до ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "СИНХРОФАЗОТРОН V", місто Камянське, Дніпропетровська обл.

про стягнення 1266500,04грн. збитків, завданих використанням земельної ділянки

Представники:

від позивача: ОСОБА_2, представник за довіреністю №01-14/9/19вих від 10.01.2019, адвокат

від відповідача: ОСОБА_3, представник за довіреністю №б/н від 27.11.2018, адвокат

вільний слухач: ОСОБА_4, паспорт №АО017379

вільний слухач: ОСОБА_5, паспорт №АЕ398760

СУТЬ СПОРУ:

КАМ'ЯНCЬКА ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до господарського суду з позовною заявою до ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "СИНХРОФАЗОТРОН V" (далі - відповідач) в якій просить суд стягнути з відповідача 1266500,04грн. збитків, завданих використанням земельної ділянки. Судовий збір у розмірі 18997,50грн. позивач просить суд покласти на відповідача.

Короткий зміст позовних вимог та узагальнення її доводів.

Позивач стверджує, що відповідач порушує правовий режим використання земель комунальної власності шляхом користування земельними ділянками за відсутності правовстановлюючих документів.

24.05.2017 департаментом комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам'янської міської ради проведено обстеження спірної земельної ділянки та складено Акт обстеження стану та дотримання умов використання земельної ділянки. В результаті обстеження встановлено: на підставі рішення міської ради від 23.12.2004 №467-17/IV з ДДСУ №1047 "Стальконструкція" укладено договір від 26.01.2006 №02903 на оренду земельної ділянки площею 2,3879га за адресою місто Дніпродзержинськ, 3-й проволок Баглійський (кадастровий номер :03:030:0167) для розміщення виробничої бази, строком дії до 23.12.2014.

На підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 06.03.2013 (реєстр №1097, виданий приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_6В.) ПАП "Днпростальконструкція" набуто право власності на комплекс будівель, розташований на земельній ділянці площею 2,3460га (кадастровий номер :03:030:0150) за адресою: місто Дніпродзержинськ, провулок 3-1 Баглійський, будинок 10, який складається: будівля власної бази А-1 площею 2499 кв.м., будівля складу Б-1 площею 409 кв.м., склад В-1 площею 81,4 кв.м., склад Е-1 площею 66,4 кв.м., цех металоконструкція Ж-1 площею 2568 кв.м., гараж І-1 площею 643,3 кв.м., диспетчерська З-1 площею 51,9 кв.м., диспетчерська К-2 площею 73,7 кв.м., склад Л-1, трансформаторна М-1, навіси, ворота, огорожі.

На підставі рішення міської ради від 24.04.2014 №1047-49/VI ТОВ "Синхрофазотрон V" надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) за адресою: місто Дніпродзержинськ, провулок 3-1 Баглійський, будинок 10, площею 2,3460га для розміщення комплексу будівель.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 11.05.2016 №58838919 комплекс будівель за адресою: місто Дніпродзержинськ, провулок 3-1 Баглійський, будинок 10, на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 17.06.2013 (ВТІ 397322, реєстр №2673, виданий приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_7Р.) належить ТОВ "Синхрофазотрон".

На момент обстеження за зазначеною адресою в межах площі згідно з планом на земельній ділянці площею 2,3460га розміщено комплекс капітальних нежитлових будівель, земельна ділянка огороджена парканом.

Договір оренди земельної ділянки не оформлено.

Позивач стверджує, що відповідачем ігнорується обов'язок сплати земельних платежів.

На виконання постанови Кабінету Міністрів України від 19.04.1993 №284 "Про порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам", 20.07.2018 відбулося засідання комісії з питань визначення розміру збитків, заподіяних власникам землі та землекористувачам. До участі в засідання запрошено відповідача, що підтверджується листом департаменту від 04.07.2018 №08-08/1833. За результатами засідання, 20.07.2018 складено акт визначення розміру збитків, заподіяних міській раді, внаслідок використання земельних ділянок міста Кам'янське, відповідно до якого відповідачем завдано збитків у загальному розмірі 1266500,04грн. за період з 17.07.2015 по 16.07.2018, що підтверджується розрахунок недоотриманої орендної плати за користування земельною ділянкою.

27.08.2018 прийнято рішення виконавчого комітету Кам'янської міської ради №247 "Про затвердження акту про визначення розміру збитків, заподіяних міській раді, внаслідок використання земельних ділянок міста Кам'янського".

Досудовий порядок не дав бажаних результатів.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.10.2018 для розгляду справи №904/4737/18 визначено суддю Петренко Наталію Едуардівну.

Ухвалою від 24.10.2018 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження. Учасників процесу повідомлено, що розгляд справи буде здійснюватися за правилами загального позовного провадження; підготовче судове засідання призначено на 13.11.2018.

13.11.2018 від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату. Ухвалою від 13.11.2018 клопотання відповідача задоволено; підготовче засідання відкладено на 17.12.2018.

28.11.2018 від відповідача надійшов відзив.

Короткий зміст заперечень відповідача та узагальнення його доводів.

Відповідач стверджує, що договір оренди земельної ділянки не було укладено саме в результаті бездіяльності позивача.

Відповідач зазначає, що представник останнього всупереч вимог чинного законодавства не був включений до складу комісії з визначення та відшкодування збитків власникам землі, а лише запрошений на засідання комісії.

Відповідач інформує, що фактично використовує площі земельної ділянки лише під розташованими на ній будівлями, а саме 0,8175 га, а не всю площею земельної ділянки у розмірі 2,3460 га, як зазначає позивач.

Відповідач звертає увагу, що при розрахунку збитків не було підтверджено нормативно-грошову оцінку земельної ділянки, а саме відсутні витяги з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок.

Відповідач вважає, що недоотримана орендна плата за правовою природою не є збитками позивача.

30.11.2018 від відповідача надійшло клопотання про приєднання (залучення) доказів до справи. Докази долучено до матеріалів справи.

17.12.2018 від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Ухвалою від 17.12.2018 клопотання позивача задоволено; строк проведення підготовчого засідання продовжено на 30 (тридцять) календарних днів; підготовче засідання відкладено на 10.01.2019.

10.01.2019 від позивача надійшла відповідь на відзив.

Доводи позивача на відзив.

Позивач зазначає, що попередній власник нерухомого майна користувався земельною ділянкою на підставі договору оренди №02903 від 26.01.2006.

Рішенням сесії Кам'янської міської ради №1163-58/VI від 26.12.2014 договір оренди спірної земельної ділянки з ПАТ "Дніпростальконструкція" розірвано.

10.01.2019 від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Враховуючи виконання завдань підготовчого провадження, ухвалою від 10.01.2019 підготовче провадження закрито; справу призначено до розгляду по суті на 05.02.2019.

05.02.2019 від відповідача надійшла заява про застосування позовної давності в якій просить суд застосувати до вимог позивача за період з липня по вересень 2015 року у загальній сумі 45650,51грн.

За результатами судового засідання, яке відбулося 05.02.2019 оголошено перерву до 13.02.2019.

Ухвалою від 13.02.2019 розгляд справи по суті відкладено на 25.02.2019.

22.02.2019 від відповідача надійшла заява в якій повідомлено про неможливість подати до суду договору купівлі-продажу нерухомого майн від 06.03.2013 №1097.

22.02.2019 від позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи документів. Клопотання судом задоволено; надані докази долучено до матеріалів справи.

За результатами судового засідання, яке відбулося 25.02.2019 оголошено перерву до 27.02.2019.

27.02.2019 від позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи документів. Клопотання судом задоволено; надані докази долучено до матеріалів справи.

В судовому засіданні, яке відбулося 27.02.2019 здійснено розгляд справи по суті.

Завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат (стаття 194 Господарського процесуального кодексу України).

В судовому засіданні оглянуто всі оригінали первинних документів на підставі яких виник спір.

Господарський суд констатує, що сторони мали реальну можливість надати всі існуючі докази в обґрунтування своїх позовних вимог та заперечень суду першої інстанції .

Судовий процес, на виконання статті 222 Господарського процесуального кодексу України, фіксувався за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Відповідно до статті 233 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

В судовому засіданні, яке відбулося 27.02.2019 в порядку статті 240 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, беручи до уваги, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили, а є результатом оцінки належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв'язку доказів у їх сукупності, надаючи оцінку зібраним у справі доказам в цілому, і кожному доказу окремо, який міститься у справі, мотивуючи відхилення або врахування кожного доказу, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Фактичні обставини, встановлені судом.

На підставі рішення міської ради від 23.12.2004 №467-17/IV з ДДСУ №1047 "Стальконструкція" укладено договір від 26.01.2006 №02903 на оренду земельної ділянки площею 2,3879га за адресою місто Дніпродзержинськ, 3-й проволок Баглійський (кадастровий номер :03:030:0167) для розміщення виробничої бази, строком дії до 23.12.2014.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 11.05.2016 №58838919 комплекс будівель за адресою: місто Дніпродзержинськ, провулок 3-1 Баглійський, будинок 10, на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 17.06.2013 (ВТІ 397322, реєстр №2673, виданий приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_7Р.) належить ТОВ "Синхрофазотрон".

Таким чином, з 17.06.2013 власником комплексу капітальних нежитлових будівель за адресою місто Дніпродзержинськ, провулок 3-1 Баглійський, будинок 10, в межах площі згідно з планом на земельній ділянці площею 2,3460га є відповідач.

На підставі рішення міської ради від 24.04.2014 №1047-49/VI ТОВ "Синхрофазотрон V" надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) за адресою: місто Дніпродзержинськ, провулок 3-1 Баглійський, будинок 10, площею 2,3460га для розміщення комплексу будівель.

Статтею 206 Земельного кодексу України встановлено, що використання землі в Україні є платним.

Відповідач, користуючись земельною ділянкою площею 2,3460га за адресою місто Дніпродзержинськ, провулок 3-1 Баглійський, будинок 10, мав сплачувати плату за її користування.

Площа земельної ділянки в розмірі 2,3460га зазначена в договорі купівлі-продажу комплексу будівель від 17.06.2013, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу та зареєстрованого в реєстрі за №2673; у технічному паспорті на виробничий будинок (комплекс будівель) станом на 28.11.2012; витязі з Державного земельного кадастру про земельну ділянку; заяві відповідача від 11.07.2016 за вих.№50 на адресу директора ТОВ "НВФ "Геоінфо" про розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості (код 11.02 КВЦПЗ), площею 2,3460га, яка знаходиться за адресою: місто Кам'янське, 3-й Травневий, 10, Дніпропетровська область, кадастровий номер :03:030:0167.

Господарський суд приймає до уваги, що актом обстеження стану та дотримання умов використання земельної ділянки від 24.05.2017 та від 12.04.2018 встановлено, що за адресою місто Кам'янське, 3-й Травневий, 10, Дніпропетровська область, згідно з планом-схемою земельної ділянки, розміщено комплекс капітальних нежитлових будівель, земельна ділянка огороджена парканом, доступ до земельної ділянки відсутній.

З наведеного вбачається, що площа земельної ділянки, яка використовується відповідачем, становить 2,3460га.

Фахівцями Департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно 24.05.2017 та 12.04.2018 складено акт обстеження стану та дотримання умов використання земельної ділянки за адресою місто Кам'янське, 3-й Травневий (Баглійський), 10, Дніпропетровська область, площею 2,3460га.

На адресу відповідача направлено лист-попередження від 14.05.2018 за вих.№07-08/1675 про необхідність терміново оформити документи на землекористування. В якості доказів отримання вказаного листа надано рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

Відповідач не надав докази оформлення документів на землекористування.

На адресу відповідача направлено лист від 04.07.2018 за вих.№08-08/1833 про участь у засіданні комісії з питань визначення розміру збитків, заподіяних власникам землі та землекористувачам внаслідок використання відповідачем земельної ділянки, яка знаходиться за адресою місто Кам'янське, 3-й Травневий (Баглійський), 10, Дніпропетровська область без договору оренди протягом 2015 - 2018 років. В якості доказів отримання вказаного листа надано рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

Відповідач не забезпечив участь представника на засідання комісії з питань визначення розміру збитків, заподіяних власникам землі та землекористувачам, яке відбулося 20.07.2018 о 10год. 00хв.

За результатами засідання комісії з питань визначення розміру збитків, заподіяних власникам землі та землекористувачам, яке відбулося 20.07.2018 о 10год. 00хв., яке оформлено протоколом визнано за необхідне визначити розмір збитків у вигляді недоотриманої орендної плати внаслідок використання земельних ділянок міста Кам'янське за період 2015 - 2018 роки у сумі 1266500,04грн.

Рішенням виконавчого комітету Кам'янської міської ради від 22.08.2018 за №247 "Про затвердження акту про визначення збитків, заподіяних міській раді, внаслідок використання земельних ділянок міста Кам'янського" вирішено затвердити акт про визначення розміру збитків, заподіяних міській раді внаслідок використання земельних ділянок міста Кам'янського від 20.07.2018, за яким відповідачу нараховано збитки у розмірі 1266500,04грн. за період з 2015 року по 2018 рік. Боржникам і зокрема відповідачу рекомендовано відшкодувати збитки в повному обсязі не пізніше 30-денного строку з дня прийняття рішення.

В добровільному порядку відповідач не відшкодував збитки, заподіяні міській раді, внаслідок використання земельних ділянок міста Кам'янського.

При розрахунку розміру недоотриманої орендної плати позивачем використовувались показники з нормативної грошової оцінки, наведені в листі відділу у місті Кам'янське Міськрайонного управління у Петриківському районі та у місті Кам'янське Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 09.10.2017 №4-0192-247/122-17.

Листом від 17.01.2018 за вих.№1903/10/04-3612-2814 Головне управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області повідомлено, що підприємство відповідача з 01.01.2014 знаходиться на спрощеній системі оподаткування, декларації до Державної податкової інспекції не надає, плату за землю не здійснює.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ щодо правової підстави для стягнення недоотриманої орендної плати (постанова ОСОБА_8 Верховного Суду від 23.05.2018 по справі 629/4628/16-ц).

60. Суд першої інстанції застосував до правовідносин сторін приписи статті 22, глав 82 («Відшкодування шкоди») та 83 («Набуття, збереження майна без достатньої правової підстави») ЦК України, глави 24 ЗК України («Відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам»), Порядок № 284 та Порядок № 537, затверджений позивачем. Суд першої інстанції встановив склад цивільного правопорушення у бездіяльності відповідача - невжитті ним передбачених законом заходів зі своєчасного оформлення права користування земельними ділянками, - що призвело до неодержання доходів територіальною громадою.

61. Апеляційний суд, вказавши, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, застосував для стягнення збитків з відповідача приписи глави 83 ЦК України, глави 24 ЗК України, Порядку № 284 і Порядку № 537.

62. Отже, суди попередніх інстанцій застосували до правовідносин сторін як приписи, які регламентують деліктне зобов'язання з відшкодування шкоди, завданої правопорушенням, так і приписи, що регламентують кондикційне зобов'язання, яке виникає з набуття або збереження майна без достатньої правової підстави.

63. Відповідно до пункту 2 частини другої статті 22 ЦК України збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

64. Частина перша статті 1166 ЦК України встановлює, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

65. Відповідно до частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. А згідно з пунктом «д» частини першої статті 156 ЗК України власникам землі відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

66. За змістом вказаних приписів ЦК України та ЗК України відшкодування шкоди (збитків) є заходом відповідальності, зокрема за завдану шкоду майну чи за порушення прав власника земельної ділянки.

67. Шкода, завдана майну юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина перша статті 1166 ЦК України). Підставою для відшкодування є наявність таких елементів складу цивільного правопорушення як: шкода; протиправна поведінка її заподіювача; причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від обов'язку її відшкодовувати, якщо доведе, що шкода заподіяна не з її вини (частина друга статті 1166 ЦК України).

68. Предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

69. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

70. Кондикційні зобов'язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала (див. висновок, сформульований Верховним Судом України у постанові від 2 березня 2016 року у справі № 6-3090цс15).

71. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень глави 83 ЦК України (див. висновок, сформульований Верховним Судом України у постанові від 2 жовтня 2013 року у справі № 6-88цс13).

72. За змістом приписів глав 82 і 83 ЦК України для деліктних зобов'язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна у набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов'язковим елементом настання відповідальності у деліктних зобов'язаннях. Натомість, для кондикційних зобов'язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

73. Обов'язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов'язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.

74. Суди першої й апеляційної інстанцій встановили, що відповідач є власником вказаного у пункті 2 цієї постанови нерухомого майна, яке розміщене на земельних ділянках, право користування якими припинене рішенням позивача № 855 для Підприємства споживчої кооперації «Лозівська торгівельно-виробнича міжрайбаза» у зв'язку з продажем нерухомого майна, зокрема, відповідачеві. Законність рішення № 855 в частині припинення права постійного користування земельними ділянками оскаржувалась вказаним підприємством у судовому порядку, і, як встановив суд першої інстанції, 19 червня 2014 року Лозівський міськрайонний суд Харківської області ухвалив постанову, що набрала законної сили 25 липня 2014 року, якою у задоволенні позовних вимог відмовив.

75. Перехід прав на земельну ділянку, пов'язаний із переходом права на будинок, будівлю або споруду, регламентований у ЗК України. Так, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача (частина друга статті 120 ЗК України). Набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці, є підставою припинення права користування земельною ділянкою у попереднього землекористувача (пункт «е» частини першої статті 141 ЗК України).

76. За змістом глави 15 ЗК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, право користування земельною ділянкою комунальної власності реалізується через право постійного користування або право оренди.

77. Частина перша статті 93 ЗК України встановлює, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Землекористувачі також зобов'язані своєчасно сплачувати орендну плату (пункт «в» частини першої статті 96 ЗК України).

78. Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права (стаття 125 ЗК України).

79. За змістом вказаних приписів виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені і яка не була відведена в оренду попередньому власнику. Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права. Проте, враховуючи приписи частини другої статті 120 ЗК України, не є правопорушенням відсутність у власника будинку, будівлі, споруди зареєстрованого права оренди на земельну ділянку, яка має іншого власника і на якій ці будинок, будівля, споруда розташовані.

80. Відтак, ОСОБА_8 Верховного Суду вважає, що відсутні підстави застосовувати до спірних правовідносин приписи чинного законодавства України про відшкодування шкоди (збитків) власникам земельних ділянок.

81. До моменту оформлення власником об'єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об'єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними.

82. Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов'язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 ЦК України (близькі за змістом висновки сформульовані у постанові Верховного Суду України від 12 квітня 2017 року у справі № 922/207/15).

83. Таким чином, суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, а суд апеляційної інстанції вказані порушення не виправив."

ПРАВОВА ПОЗИЦІЯ (постанова Верховного Суду України від 12.04.2017 у справі №922/207/15).

Забезпечуючи єдність судової практики у застосуванні норм матеріального права, про які йдеться у заяві, Верховний Суд України виходить із такого.

Правовий механізм переходу прав на землю, пов'язаний із переходом права на будинок, будівлю або споруду, визначено у статті 120 ЗК.

Виходячи зі змісту зазначеної статті, норма щодо переходу права на земельну ділянку у разі переходу права на будинок, будівлю і споруду може бути застосована у випадках, якщо земельна ділянка перебувала у власності або у користуванні колишнього власника будівлі.

Як вбачається із положень статті 120 ЗК, виникнення права власності на об'єкт нерухомості не є підставою для автоматичного виникнення права власності чи укладення (продовження, поновлення) договору оренди земельної ділянки.

Водночас за змістом статті 125 ЗК право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Зважаючи на ці положення, новий власник земельної ділянки не звільняється від необхідності оформлення права на земельну ділянку відповідно до вимог законодавства.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що з моменту виникнення права власності на нерухоме майно у власника виникає обов'язок оформити та зареєструвати речове право на відповідну земельну ділянку, розташовану під цією будівлею.

У справі, що розглядається, ФОП ОСОБА_2, набувши право власності на об'єкт нерухомості, розташований на спірній земельній ділянці, належним чином не оформила правовідносин щодо користування земельною ділянкою.

Відповідно до статті 206 ЗК використання землі в Україні є платним. Об'єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Статтею 14 Податкового кодексу України (далі - ПК; у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що плата за землю - це загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності.

У справі, яка розглядається, Харківська міська рада, звертаючись до суду з відповідним позовом, як на правову підставу своїх вимог послалася на положення статей 1212-1214 ЦК, а обґрунтовуючи свої вимоги про стягнення 327153,60грн, зауважила, що ця сума є сумою несплаченої відповідачем орендної плати за використання земельної ділянки, яка перебуває у комунальній власності, без укладення договору оренди за період із 01 грудня 2011 року по 30 листопада 2014 року, внаслідок чого позивач був позбавлений можливості отримати дохід у такому розмірі від здачі спірної земельної ділянки в оренду, чим позивачеві завдано збитки у виді неодержаної орендної плати за землю.

Стаття 1212 ЦК досить широко визначає підстави виникнення зобов'язань у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави.

Втім, предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, що виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

За змістом пункту 4 частини третьої статті 1212 ЦК положення глави 83 ЦК застосовується також до вимог про відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Відповідно до загальних положень законодавства про відшкодування завданої шкоди таке відшкодування є мірою відповідальності. Разом з тим обов'язок набувача повернути безпідставно набуте (збережене) майно потерпілому не належить до заходів відповідальності, оскільки боржник при цьому не несе жодних майнових втрат - він зобов'язується повернути тільки майно, яке безпідставно утримував (зберігав). На відміну від зобов'язань, які виникають із завдання шкоди, для відшкодування шкоди за пунктом 4 частини третьої статті 1212 ЦК вина не має значення, оскільки важливий сам факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

У справі, що розглядається, суд встановив, що ФОП ОСОБА_2, правомірно володіючи нежитловою будівлею літ. «А-1» загальною площею 399,9 кв. м, розташованою по АДРЕСА_1, користується спірною земельною ділянкою. При цьому відповідач не вчинила дій, спрямованих на оформлення права власності або права на постійне землекористування вказаною ділянкою, а тому не є суб'єктом плати за землю у формі земельного податку. Отже, єдиною можливою формою здійснення плати за землю для неї як землекористувача є орендна плата (статті 14.1.72, 14.1.73 ПК).

Таким чином, із часу виникнення права власності на нерухоме майно у ФОП ОСОБА_2 виник й обов'язок укласти та зареєструвати договір оренди на спірну земельну ділянку.

Цього обов'язку відповідач не виконала, а отже без законних підстав зберігала у себе майно - кошти за оренду землі.

Ураховуючи викладене, помилковим є висновок Вищого господарського суду України про відмову у задоволенні позовних вимог Харківської міської ради про стягнення коштів на підставі статей 1212-1214 ЦК з огляду на те, що спірні правовідносини не регулюються зазначеними нормами права.

Розмір безпідставно збережених коштів відповідача у період із 01 грудня 2011 року по 30 листопада 2014 року було розраховано Харківською міською радою як розмір плати за земельну ділянку комунальної власності у формі орендної плати за землю, який нараховується та сплачується за регульованою ціною, встановленою уповноваженими органами державної влади та органами місцевого самоврядування.

З огляду на викладене позовні вимоги Харківської міської ради про стягнення з ФОП ОСОБА_2 327 153,60 грн ґрунтуються на вимогах закону.

У справі, яка розглядається, Вищий господарський суд України наведених норм чинного законодавства не врахував і безпідставно погодився з помилковим висновком суду апеляційної інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог Харківської міської ради в цій частині.

Таким чином, подана Харківською міською радою заява підлягає задоволенню, постанова Вищого господарського суду України від 29 жовтня 2015 року та постанова Харківського апеляційного господарського суду від 24 червня 2015 року у справі № 922/207/15 - скасуванню, а рішення Господарського суду Харківської області від 24 березня 2015 слід залишити в силі."

ПРАВОВА ПОЗИЦІЯ (постанова Верховного Суду України від 01.02.2019 у справі №919/678/18).

"При зверненні з позовом у цій справі Южненська міськрада послалася на положення статті 22 ЦК, статей 152, 156, 157 ЗК та постанову Кабінету Міністрів України № 284 від 19 квітня 1993 року "Про затвердження порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам" як на підставу своїх вимог і при цьому зауважила, що заявлена до стягнення сума є збитками у розмірі неодержаної орендної плати в розмірі 298 448,57 грн за використання земельної ділянки без правовстановлюючих документів, внаслідок чого позивач був позбавлений можливості отримати дохід у такому розмірі від здачі спірної земельної ділянки в оренду.

Підставами заявленого позову є обставини, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, а не саме по собі посилання на норми матеріального права.

Відповідно до частини 2 статті 4, статті 162 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) господарські суди розглядають справи за позовами суб'єктів господарської діяльності, фізичних осіб, які такими не є, державних та інших органів, які визначають предмет (матеріально-правову вимогу) та підстави (обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, а не самі лише посилання позивача на певну норму закону) позову.

При цьому, господарський суд з'ясувавши у розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу в обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує для прийняття рішення саме ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини.

Отже, саме на суд покладено обов'язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 17.10.2018 у справі № 908/2552/17.

Водночас за змістом статті 236 ГПК судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Суд при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин має враховувати висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду (частина 1, 4 зазначеної статті).

За таких обставин суди першої та апеляційної інстанцій при вирішенні справи не врахували правових висновків ОСОБА_8 Верховного Суду, зокрема, викладених у постанові від 23.05.2018 у справі №629/4628/16-ц, належно не здійснили правову кваліфікацію відносин сторін, виходячи із обставин, встановлених під час розгляду справи, та неправильно застосували до спірних правовідносин норми матеріального права, які їх регулюють."

Правовою підставою позовних вимог у справі №904/4737/18 позивач визначив положення статті 22 Цивільного кодексу, статей 152, 156, 157 Земельного кодексу України та постанову Кабінету Міністрів України №284 від 19.04.1993 "Про затвердження порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам".

У відповіді на відзив позивач вказав, що у відповідності до статті 22 Цивільного кодексу України, доходи, які позивач мав отримати є саме збитками.

Проаналізувавши висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, господарський суд дійшов висновку, що підстави застосовувати до спірних правовідносин, приписи чинного законодавства України про відшкодування шкоди (збитків) власникам земельних ділянок, відсутні.

При цьому, враховуючи ПРАВОВУ ПОЗИЦІЮ, яка висвітлена у постанові Верховного Суду України від 01.02.2019 у справі №919/678/18 господарський суд самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує для прийняття рішення саме ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини.

Дослідивши наявні докази, господарський суд констатує, що земельна ділянка загальною площею 2,3460га перебувала у попереднього власника нерухомого майна на підставі договору оренди земельної ділянки від 23.01.2006. Пунктом 3.1 якого встановлено строк дії до 23.12.2014.

Рішенням Дніпродзержинської міської ради від 26.12.2014 №1163-58/VI Про набуття (припинення) прав на землю вирішено, пункт 12.1.1, договори оренди земельних ділянок, укладені з дочірнім Дніпродзержинським спеціалізованим управлінням №104 ВАТ "Дніпростальконструкція" вважати такими, що втратили чинність.

Відтак, в період з 17.07.2015 по 16.07.2018, за який нараховано недоотриману орендну плату за користування земельною ділянкою, відповідач використовував спірну земельну ділянку без правовстановлюючих документів.

Беручи до уваги висновки Верховного Суду господарський суд дійшов висновку, що у відповідача по відношенню до позивача виникли кондикційні зобов'язання, характерною особливістю яких є приріст майна у набувача, в даному випадку у відповідача, без достатніх правових підстав, а саме використання спірної земельної ділянки без правовстановлюючих документів.

Відповідачем речові права на спірну земельну ділянку відповідно до вимог чинного законодавства не оформлені, тому ця земля використовується ним без достатніх правових підстав, що відповідно до статті 1212 Цивільного кодексу України надає позивачу законне право на заявлення до стягнення з відповідача доходу, розрахованого як розмір плати за земельну ділянку комунальної власності у формі орендної плати за землю.

Внаслідок використання відповідачем земельної ділянки без правовстановлюючих документів Кам'янська міська рада фактично була позбавлена права одержати дохід у виді орендної плати, який вона могла би отримати в разі своєчасного укладення договору оренди, що завдало їй шкоди у спірній сумі.

Отже, покладаючи в основу рішення прийнятого у справі №904/4737/18 висновки щодо застосування норм права, викладені у постанові ОСОБА_8 Верховного Суду від 23.05.2018 у справі №629/4628/16-ц, господарський суд визнав, що фактичний користувач земельної ділянки, а саме відповідач, який без достатньої правової підстави, зокрема без договору оренди, за рахунок власника цієї ділянки, а саме позивача, зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов'язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України.

Господарський суд перевірив розрахунок недоотриманої орендної плати за користування земельною ділянкою здійснений за період з 17.07.2015 по 16.07.2018 у розмірі 1266500,04грн. та визнав його арифметично та методологічно правильним.

Господарський суд відхилив заперечення відповідача, що не було підтверджено нормативно-грошову оцінку земельної ділянки через відсутність витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок. Відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відтак, заперечуючи дійсність нормативно-грошової оцінки земельної ділянки та наданого позивачем розрахунку недоотриманої орендної плати за користування земельною ділянкою відповідач мав змогу надати витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок та контррозрахунок недоотриманої орендної плати за користування земельною ділянкою. Вказані дії відповідачем не здійснено.

Щодо заяви про застосування строку позовної давності.

Поняття позовної давності унормовано главою 19 Цивільного кодексу України.

Норми про позовну давність мають імперативний характер.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність) статтею 257 Цивільного кодексу України встановлено в три роки. Строк позовної давності тривалістю в три роки застосовується у вигляді загального правила, якщо для відповідної вимоги не встановлено спеціального строку.

Перебіг позовної давності відповідно до статті 261 Цивільного кодексу України починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Згідно зі статтею 260 Цивільного кодексу України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

За змістом статті 264 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Разом із тим відповідно до частин 3-5 статті 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові; якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Позивач про порушення свого права дізнався 24.04.2014, що підтверджується рішенням Дніпропедзержинської міської ради від 24.04.2014 №1047-49/VI, яким зокрема відповідачу надано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Відповідач просить суд застосувати позовну давність за період з липня по вересень 2015 року у розмірі 45650,51грн.

З позовною заявою позивач звернувся до господарського суду 23.10.2015, що підтверджується штампом канцелярії суду.

Господарський суд визнав заяву відповідача про застосування строку позовної давності до вимог заявлених за період з липня 2015 року по вересень 2015 року у сумі 45650,51грн. обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Відтак, в задоволенні позовних вимог у розмірі 45650,51грн. відмовити.

Судові витрати. З урахуванням положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покласти на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме у розмірі 18313,59грн., з урахуванням того, що 96,40% позовних вимог позивача судом задоволено.

Керуючись ст.ст. 2, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241, 254, 256-259, пунктом 17.5 Розділу ХІ Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги КАМ'ЯНCЬКОЇ ОСОБА_1 (51931, Дніпропетровська обл., місто Камянське, ОСОБА_9 КАЛНИШЕВСЬКОГО, будинок 2; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 24604168) до ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "СИНХРОФАЗОТРОН V" (51900, Дніпропетровська обл., місто Камянське, ПРОВУЛОК 3-Й ТРАВНЕВИЙ, будинок 10; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 34682752) про стягнення 1266500,04грн. задовольнити частково.

Стягнути з ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "СИНХРОФАЗОТРОН V" (51900, Дніпропетровська обл., місто Камянське, ПРОВУЛОК 3-Й ТРАВНЕВИЙ, будинок 10; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 34682752) на користь КАМ'ЯНCЬКОЇ ОСОБА_1 (51931, Дніпропетровська обл., місто Камянське, ОСОБА_9 КАЛНИШЕВСЬКОГО, будинок 2; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 24604,53грн. (один мільйон двісті двадцять тисяч вісімсот сорок дев'ять грн. 53 коп.) основної заборгованості; 18313,59грн. (вісімнадцять тисяч триста тринадцять грн. 59 коп.) судового збору.

В решті позовних вимог, а саме в частині стягнення з ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "СИНХРОФАЗОТРОН V" (51900, Дніпропетровська обл., місто Камянське, ПРОВУЛОК 3-Й ТРАВНЕВИЙ, будинок 10; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 34682752) на користь КАМ'ЯНCЬКОЇ ОСОБА_1 (51931, Дніпропетровська обл., місто Камянське, ОСОБА_9 КАЛНИШЕВСЬКОГО, будинок 2; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 24604168) 45650,51грн. основної заборгованості відмовити.

Видати наказ.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (частини 1,2 статті 241 Господарського процесуального кодексу України).

Рішення суду може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 2 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до пункту 17.5 Розділу ХІ Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення буде складено протягом десяти днів з дня оголошення його вступної та резолютивної частини.

Дата підписання та складення повного судового рішення - 27.02.2019.

Суддя ОСОБА_10