ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" лютого 2019 р. Справа№ 910/22808/17

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко А.І.

суддів: Разіної Т.І.

Михальської Ю.Б.

секретар судового засідання: Бендюг І.В.

за участю представників сторін: згідно протоколу судового засідання від 12.02.2019

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Рілайбл Компані"

на рішення Господарського суду міста Києва від 29.05.2018 (повний текст рішення підписаний 08.06.2018)

у справі № 910/22808/17 (суддя Морозов С.М.)

за первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Рілайбл Компані"

до Консорціуму "Науково-виробниче об'єднання "Укргідроенергобуд"

про стягнення 1 528 464,40 грн.

за зустрічним позовом Консорціуму "Науково-виробниче об'єднання "Укргідроенергобуд"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рілайбл Компані"

про стягнення 1 860 081,69 грн.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Рілайбл Компані" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Консорціуму "Науково-виробниче об'єднання "Укргідроенергобуд" (відповідач) про стягнення 1 528 464,40 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказує, що відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання за договором поставки № 19-12/2016 від 19.12.2016 щодо проведення своєчасних та в повному обсязі розрахунків за отриманий товар, у зв'язку з чим у відповідача виникла заборгованість на суму 1 528 464,40 грн., з яких 1 372 255,40 грн. - основного боргу та 156 209,00 грн. -пені.

У свою чергу, у січні 2018 року Консорціум "Науково-виробниче об'єднання "Укргідроенергобуд" звернувся до Господарського суду міста Києва із зустрічною позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рілайбл Компані" про стягнення 1 860 081,69 грн.

Обгрунтовуючи зустрічний позов Консорціум "Науково-виробниче об'єднання "Укргідроенергобуд" зазначає, що у зв'язку з порушенням строків поставки товару за договором поставки № 19-12/2016 від 19.12.2016 позивач за зустрічним позовом нарахував 1 860 081,69 грн. штрафних санкцій, з яких 999 804,09 грн. пені, з них 991 255,29 грн. пені за порушення строків поставки за специфікацією № 1 до договору, 8 381,05 грн. - за специфікацією №2 до договору та 167,75 грн. - за специфікацією № 3 до договору та 860 277,60 грн. штрафу за специфікацією № 1 до договору.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 29.05.2018 у справі № 910/22808/17 первісний позов задоволено частково.

Стягнуто з Консорціуму "Науково-виробниче об'єднання "Укргідроенергобуд" на користь ТОВ "Рілайбл Компані" 1 372 255,40 грн. суми основного боргу, 54 675,22 грн. пені та 21 403,96 грн. судового збору.

В іншій частині в задоволенні вимог за первісним позовом відмовлено.

Зустрічний позов задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ "Рілайбл Компані" на користь Консорціуму "Науково-виробниче об'єднання "Укргідроенергобуд" 981 622,09 грн. пені, 860 277,60 грн. штрафу та 27 628,50 грн. судового збору.

В іншій частині в задоволенні вимог за зустрічним позовом відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду щодо первісних позовних вимог обґрунтовано тим, що відповідач за первісним позовом в порушення покладеного на нього обов'язку згідно з договором поставки № 19-12/2016 від 19.12.2016, своє зобов'язання щодо оплати у повному обсязі розрахунку за поставлений позивачем товар не виконав, у зв'язку з чим суд дійшов висновку, що первісні позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Стосовно зустрічної позовної заяви суд вказав, що поставка товару за договором поставки № 19-12/2016 від 19.12.2016 була здійснена відповідачем за зустрічним позовом з пропуском строків, зазначених у специфікаціях, у зв'язку з чим суд дійшов висновку, що вимоги за зустрічним позовом підлягають задоволенню частково.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ТОВ "Рілайбл Компані" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить рішенням Господарського суду міста Києва від 29.05.2018 скасувати у частині задоволення зустрічного позову та ухвалити нове рішення, яким у позовних вимогах за зустрічним позовом відмовити.

Апеляційна скарга мотивована неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права.

Також апелянт зазначає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки наданим доказам, не з'ясував та не встановив факту причино- наслідкового зв'язку між прийнятим технічним рішенням Консорціуму "Науково-виробниче об'єднання "Укргідроенергобуд" та простроченням строку поставки саме з вини Консорціуму "Науковогвиробниче об'єднання "Укргідроенергобуд". Апелянт звертає увагу, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Рілайбл Компані" не могло поставити товар у строки, передбачені договором, оскільки вже після закінчення строку, Консорціум "Науково-виробниче об'єднання "Укргідроенергобуд" змінив умови поставки та визначив нові завіси, які необхідні для поставки ( IndAC2 MX 225 H1- 1L у 2-х комплектах та lndAC2 MX 225 H1-2Ly 4-х комплектах), саме тому, завіси які були визначені першочергово (IndAC2 MX 225 Н1 у 8-ми комплектах) не поставлялись взагалі і не можуть вважатись як такі, що були невчасно поставлені, оскільки за усною домовленістю було вирішено замінити та поставити нові завіси. На підтвердження дійсності зміни поставки до господарського суду було надано копію технічного рішення №1013 від 12.05.2017.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

В свою чергу, заперечуючи проти апеляційної скарги, Консорціум "Науково-виробниче об'єднання "Укргідроенергобуд" у своєму відзиві зазначає, що рішення суду прийнято при повному з'ясуванні обставин справи, з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, без їх порушення. Тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає і рішення слід залишити без змін. Крім того, позивач за зустрічним позовом вказує, що суд першої інстанції в повному обсязі дослідив та надав мотивовану оцінку технічному рішенню від 12.05.2017 №1013 як доказу у справі, що знайшло своє відображення в рішенні. Також, позивач за зустрічним позовом зазначає, що фактична поставка завіси повітряної промислової BIDDLE, модель IndAC2 MX 225 Н1 (Нідерланди) у кількості 8 комплектів здійснена 10.05.2017, що підтверджується видатковою накладною від 10.05.2017 № 6. Факт отримання товару підтверджується відбитком штампу складу філії консорціуму та підписом завідувача складом ОСОБА_2 у зазначеній видатковій накладній. Підтвердженням поставки саме завіси повітряної промислової BIDDLE, модель IndAC2 MX 225 Н1 є товарно-транспортні накладні від 10.04.2017 № А44 від 10.05.2017 № Р6. Позивач за зустрічним позовом звертає увагу, що, за період з дати укладання договору до моменту поставки товару, сторонами не укладалось жодної додаткової угоди стосовно завіси повітряної промислової BIDDLE, модель IndAC2 MX 225 Н1 (Нідерланди) та зміни строків її поставки. Більш того, між сторонами відсутнє листування з цього приводу. Отже, на думку позивача за зустрічним позовом, сторони не досягали згоди щодо зміни строків поставки товару, у зв'язку із чим матеріали справи не містять відповідних доказів.

Узагальнені доводи письмових пояснень Товариства з обмеженою відповідальністю "Рілайбл Компані"

15.01.2019 через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів ТОВ "Рілайбл Компані" подало письмові пояснення, в яких зазначає, що на виконання умов договору Товариством з обмеженою відповідальністю "Рілайбл Компані" придбано товар, а саме: завіса повітряна промислова BIDDLE, модель IndAC2 MX 225 Н1 у 8-ми комплектах, який вчасно, в межах встановленого договором строку, був готовий до поставки, що підтверджується копіями рахунків на оплату та видатковими накладними. Проте, Консорціумом "Науково-виробниче об'єднання "Укргідроенергобуд" було усно повідомлено ТОВ "Рілайбл Компані" про те, що придбані завіси, не підходять, а тому необхідно поставити інші завіси, а товар який було придбано першочергово Товариством з обмеженою відповідальністю "Рілайбл КомпанІ" (завіса повітряна промислова BIDDLE, модель IndAC2 MX 225 Н1 у 8-ми комплектах) не буде прийнята. При цьому, у зв'язку із внесеними Консорціумом "Науково-виробниче об'єднання "Укргідроенергобуд" змінами, ТОВ "Рілайбл Компані" не могло поставити новий товар (IndAC2 MX 225 Н1 -1L у 2-х комплектах та IndAC2 MX 225 H1-2Ly 4-х комплектах) у строки, передбачені договором, оскільки такі зміни були внесені вже після закінчення строку, визначеного договором.

Таким чином, на думку апелянта, прострочення поставки товару відбулось не з вини Товариства з обмеженою відповідальністю "Рілайбл Компані", а саме з вини Консорціуму "Науково-виробниче об'єднання "Укргідроенергобуд", у зв'язку з тим, що останній визначав нову кінцеву дату через заміну обладнання, внаслідок чого термін поставки було змінено, а затримка поставки відбулась не з вини Товариства з обмеженою відповідальністю "Рілайбл Компані".

Короткий зміст вимог клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій та узагальнення його доводів

15.01.2019 через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів відповідач за зустрічним позовом подав клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій за рішенням суду, в якому просить рішення Господарського суду міста Києва від 29.05.2018 скасувати у частині задоволення зустрічного позову та ухвалити нове рішення в цій частині про часткове задоволення зустрічного позову, а саме стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Рілайбл Компані" на користь Консорціуму "Науково-виробниче об'єднання "Укргідроенергобуд" 98 162, 21 грн. - пені та 86 027,76 грн. - штрафу. В іншій частині залишити рішення Господарського суду міста Києва від 29.05.2018 без змін.

Обґрунтовуючи клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій ТОВ "Рілайбл Компані" зазначає, що зважаючи на те, що зобов'язання щодо поставки товару по специфікації №1 (видаткова накладна № 6 від 10,05.2017 року) було виконане відповідачем за зустрічним позовом в повному обсязі, жодних претензій щодо якості та кількості, строків поставки товару, позивач за зустрічним позовом до відповідача не пред'являв та не направляв відповідачеві за зустрічним позовом, жодних вимог про сплату штрафних санкцій на момент поставки та після поставки товару позивачем за зустрічним позовом до відповідача за зустрічним позовом не пред'являлося, враховуючи відсутність збитків у позивача за зустрічним позовом та будь-яких негативних наслідків, розмір заявлених до стягнення штрафних санкцій є надмірно високим та не відповідає засадам розумності та справедливості цивільного законодавства.

Крім того, ТОВ «Рілайбл Компані» вказує, що у зв'язку із зменшенням замовлень на товар компанії, у даний час знаходиться у тяжкому фінансовому становищі, а сплата непомірно високих штрафних санкцій може призвести до негативних наслідків для підприємства та створює загрозу доведення товариства до банкрутства.

Узагальнені доводи заперечення на письмові пояснення та клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій за рішенням суду

01.02.2019 через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів Консорціум "Науково-виробниче об'єднання "Укргідроенергобуд" подало заперечення на письмові пояснення та клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій за рішенням суду, в яких вказує, що у ТОВ «Рілайбл Компані» відсутні правові підстави для зменшення розміру нарахованих штрафних санкцій, оскільки такі вимоги не були предметом розгляду в суді першої інстанції та не були зазначені в апеляційній скарзі. Також, зазначає, що, вимога відповідача за зустрічним позовом стосовно скасування рішення у частині задоволення зустрічного позову є необгрунтованою, незаконною, такою, що не підтверджена будь-якими доказами, у зв'язку із чим не може бути задоволена судом.

Крім того, позивач за зустрічним позовом вказує, що твердження ТОВ «Рілайбл Компані» щодо зміни товару та умов його поставки є безпідставними, оскільки з наявних у справі документів вбачається, що відповідачем за зустрічним позовом поставлено, а консорціумом прийнято узгоджений сторонами у специфікації № 1 товар-завіса IndAC2 MX 225 H1. Більш того, товар придбаний ТОВ «Рілайбл Компані» завчасно, але з невідомих консорціуму причин не поставлений.

Консорціум "Науково-виробниче об'єднання "Укргідроенергобуд" наголошує, що технічне рішення від 12.05.2017 № 1013 щодо зміни товару з завіси IndAC2MX225Н 1-1L, фірми BIDDLE в кількості 8 штук на повітряні завіси IndAC2MX225H1-1L в кількості 2 штук та повітряні завіси IndAC2MX225H1-2L в кількості 6 штук, прийнято після здійснення поставки товару, у зв'язку із чим прийняття такого рішення не свідчить про зміну умов поставки товару, зокрема, строку поставки обумовленого сторонами товару.

Також, звертає увагу, що технічне рішення лише вносило уточнення, що з прийнятих завіс повітряних промислових BIDDLE, модель IndAC2 MX Н1 (Нідерланди) у комплекті (8 штук) є повітряні завіси IndAC2MX225H1-1L в кількості 2 штук та повітряні завіси IndAC2MX225H1-2L в кількості 6 штук. Це внутрішній документ замовника та генпідрядника, який не стосується товариства, і не має відношення до строків виконання сторонами умов договору.

Позиції учасників справи

Представник відповідача за зустрічним позовом у судовому засіданні підтримував доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, оскаржене рішення суду скасувати у частині задоволення зустрічного позову та ухвалити нове рішення, яким у позовних вимогах за зустрічним позовом відмовити.

Представник позивача за зустрічним позовом у судовому засіданні заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив у її задоволенні відмовити, оскаржене рішення суду залишити без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

19.12.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Рілайбл Компані" (далі - постачальник) та Консорціумом "Науково-виробниче об'єднання "Укргідроенергобуд" (далі - покупець) укладено договір поставки № 19-12/2016 (надалі - договір) (т. 1; а.с. 15-38).

Відповідно до п. 1.1 договору на умовах цього договору постачальник зобов'язується поставити та передати у власність покупця у погоджені сторонами строки обладнання та інші товарно-матеріальні цінності (товар), а покупець зобов'язується прийняти та оплатити такий товар, визначений у специфікаціях, що додаються до цього договору і є його невід'ємними частинами.

Сторони домовились в п. 2.1 договору, що номенклатура, кількість, ціна, умови гарантії, а також строк, місце та умови поставки товару вказуються за погодженням сторін у специфікаціях до цього договору, які підписуються уповноваженими представниками сторін, скріплюються печатками сторін, та є додатками до цього договору, його невід'ємними частинами та не можуть розглядатися окремо від цього договору.

Ціна товару за договором визначається в національній валюті України за погодженням сторін та вказується у специфікаціях до цього договору (3.1 договору).

Згідно із п. 3.2 договору ціна договору, сформована на підставі специфікацій, що додається до цього договору складає 12 289 680,00 грн., у тому числі ПДВ 20% - 2 048 280,00 грн. Ціна договору є динамічною.

Пунктом 3.3 договору передбачено, у разі необхідності закупівлі додаткового товару на суму, що перевищує ціну, вказану у п. 3.2. цього договору, сторони узгоджують додаткові поставки товару шляхом підписання специфікації до цього договору, які оформлюються відповідними додатковими угодами до цього договору.

У специфікації №1 до договору сторони погодили, зокрема, найменування і характеристику устаткування, кількість, загальна сума специфікації разом з ПДВ - 12 289 680,00 грн., порядок розрахунків - відповідно до умов договору, строк поставки товару - 15 календарних днів з моменту отримання авансового платежу.

У додатковій угоді № 1 від 20.12.2016 до договору сторони дійшли згоди затвердити специфікацію № 2 до договору на суму 34 718 397,36 грн., у тому числі ПДВ 20% - 5 786 399,56 грн.

Додатковою угодою № 3 від 27.04.2017 до договору сторони дійшли згоди внести зміни до специфікації № 2 до договору і затвердити її на суму 34 718 397,58 грн., у тому числі ПДВ 20% - 5 786 399,60 грн.

У додатковій угоді № 4 від 11.05.2017 до договору сторони дійшли згоди внести зміни до специфікації № 2 до договору і затвердити її на суму 35 688 543,79 грн., у тому числі ПДВ 20% - 5 948 090,63 грн.

Додатковою угодою № 5 від 17.05.2017 до договору сторони дійшли згоди внести зміни до специфікації № 2 до договору і затвердити її на суму 36 485 695,40 грн., у тому числі ПДВ 20% - 6 080 949,23 грн.

За умовами специфікації № 2 до договору (в редакції додаткової угоди № 5 від 17.05.2017 до договору) сторони погодили, зокрема, найменування товару, тип, кількість, ціну, строк поставки - 2-й квартал 2017, тощо, загальна сума складає 36 485 695,40 грн., у тому числі ПДВ 20% - 6 080 949,23 грн., порядок розрахунків - відповідно до умов договору.

Додатковою угодою № 6 від 22.05.2017 до договору сторони дійшли згоди затвердити специфікацію № 3 до договору на суму 40 820,00 грн., у тому числі ПДВ 20% - 6 803,33 грн.

За умовами специфікації № 3 до договору сторони погодили, зокрема, найменування товару, тип, кількість, ціну, строк поставки - 2-й квартал 2017, тощо, загальна сума складає 40 820,00 грн., у тому числі ПДВ 20% - 6 803,33 грн., порядок розрахунків - відповідно до умов договору.

Згідно із п. 4.1.1 договору покупець має право перераховувати постачальнику попередню оплату в розмірі до 100% відсотків від ціни товару, визначеного у пункті 3.1 цього договору, протягом 15 банківських днів з дати підписання кожної окремої специфікації до цього договору.

Остаточний розрахунок за поставлений товар здійснюється покупцем протягом 35 банківських днів з дати поставки товару, із врахуванням перерахованої покупцем попередньої оплати. Датою поставки товару та моментом отримання його покупцем від постачальника вважається дата підписання сторонами видаткової накладної та акту приймання-передачі товару (п. 4.1.2 договору).

Аналогічне положення міститься і в п. 5.15 договору.

Пунктом 4.1.3 договору передбачено, що у разі закупівлі додаткового товару та підписання сторонами нових специфікацій до договору, порядок здійснення та розмір попередньої оплати можуть уточнюватись сторонами у відповідних специфікаціях. Остаточний розрахунок за поставлений постачальником товар за новими специфікаціями до договору здійснюється у порядку, визначеному у підпункті 4.1.2 цього договору.

Відповідно до п. 7.1 договору при недотриманні постачальником строків поставки товару, постачальник сплачує покупцю пеню в розмірі 0,1 % від ціни невчасно поставленого товару за кожний день прострочення поставки, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня. Нарахування пені здійснюється протягом всього строку порушення зобов'язання. Якщо прострочення виконання постачальником зобов'язань перевищує 30 днів, він додатково сплачує штраф у розмірі 7,0% від ціни невчасно поставленого товару.

Згідно п. 7.8 договору у разі несвоєчасного виконання грошових зобов'язань покупцем, останній сплачує постачальнику пеню в розмірі 0,1 % за кожний день прострочення від суми простроченого платежу, але не більше розміру облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п. 11.1 та 11.2 договору договір вступає в силу з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їхніх підписів відбитками печаток сторін. Договір діє до 31.12.2017, але у будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов'язань.

25.10.2017 позивач за первісним позовом звернувся до відповідача за зустрічним позовом з претензією № 115, в якому просив сплатити протягом п'яти банківських днів суму заборгованості у розмірі 1 483 179,82 грн. з урахуванням штрафних санкцій (т. 1; а.с. 43).

28.11.2017 відповідачем за зустрічним позовом надано відповідь № 01-01-03/722 на претензію, в якій зазначив про наявність підстав для зарахування зустрічних однорідних вимог (примірник угоди додано до відповіді на претензію) та підстав для нарахування позивачу за первісним позовом штрафних санкцій за договором та пропонував останньому оплатити такі санкції (т. 1; а.с. 119-126).

Позивач за первісним позовом звернувся до суду з позовом, в якому зазначає, що відповідач взяті на себе зобов'язання, зокрема, в частині проведення своєчасних та в повному обсязі розрахунків за отриманий товар не виконав, вартість поставленого товару за вказаними вище видатковими накладними оплатив частково, у зв'язку із чим просить суд стягнути з відповідача 1 372 255,40 грн. суми основного боргу та 156 209,00 грн. пені.

У свою чергу, позивач за зустрічним позовом звернувся до суду, в якому вказує, що Товариством з обмеженою відповідальністю "Рілайбл Компані" неодноразово порушувались строки поставки товару відповідно до умов договору №19-12/2016 та специфікацій до нього, у зв'язку з чим позивач на підставі п. 7.1 договору нарахував та заявив до стягнення з відповідача штрафні санкції у загальному розмірі 1 860 081,69 грн., з яких 999 804,09 грн. пені, з них 991 255,29 грн. пені за порушення строків поставки за специфікацією № 1 до договору, 8 381,05 грн. - за специфікацією №2 до договору та 167,75 грн. - за специфікацією № 3 до договору та 860 277,60 грн. штрафу за специфікацією № 1 до договору.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Згідно із ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України та ст. 173 Господарського кодексу України в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Так, договір, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Рілайбл Компані" та Консорціумом "Науково-виробниче об'єднання "Укргідроенергобуд", за своєю правовою природою відноситься до договорів поставки.

Частиною 1 ст. 265 Господарського кодексу України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 Цивільного кодексу України).

Згідно із ст. 663 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем за первісним позовом на виконання умов договору поставлено відповідачу товар на загальну суму 20 206 778,48 грн., що підтверджується належним чином засвідченими копіями видаткових накладних, а саме:

- № 6 від 10.05.2017р. на суму 12 289 680,00 грн.;

- № 14 від 12.06.2017р. на суму 6 516 685,75 грн.;

- № 15 від 10.07.2017р. на суму 1 359 592,73 грн.;

- № 12 від 07.07.2017р. на суму 40 820,00 грн.

Товар було прийнято відповідачем за первісним позовом, що підтверджується підписами уповноваженого представника та відтисками печатки відповідача у зазначених вище видаткових накладних та не заперечується останнім.

Проте, відповідач здійснив часткову оплату вартості поставленого товару за специфікацією № 1 до договору (видаткова накладна № 6 від 10.05.2017) на суму 12 000 000,00 грн.; вартість товару за специфікацією № 2 до договору (видаткові накладні № 14 від 12.06.2017р. та № 15 від 10.07.2017) оплачено на суму 5 684 523,14 грн.; повністю не оплачено вартість товару за специфікацією № 3 до договору (видаткова накладна № 12 від 07.07.2017), що також підтверджується наявною у матеріалах справи оборотно-сальдовою відомістю по рахунку 361 за січень 2017 - листопад 2017 та не заперечується відповідачем за первісним позовом, зокрема, у відповіді на претензію № 01-01-03/722 від 28.11.2017 та в запропонованій останнім угоді про зарахування зустрічних однорідних вимог від 28.11.2017.

Частиною 1 ст. 691 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Договір купівлі-продажу є оплатним, відтак одним із основних обов'язків покупця є оплата ціни товару. Ціна - грошове відображення вартості товару за його кількісну одиницю. Ціна товару, як правило, визначається у договорі за згодою сторін.

Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару (ст. 692 Цивільного кодексу України).

Згідно із частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Отже, беручи до уваги п. 4.1.2 договору та п. 3 специфікацій № № 1 - 3 до договору, в яких визначено порядок розрахунків - відповідно до умов договору, остаточний розрахунок за поставлений товар відповідач за первісним позовом мав здійснити протягом 35 банківських днів з дати поставки товару, із врахуванням перерахованої покупцем попередньої оплати, а прострочення виконання останнім свого зобов'язання за вказаними вище специфікаціями до договору та видатковими накладними у відповідача виникло з наступного дня після спливу зазначеного строку.

Таким чином, місцевий господарський суд правильно зазначив, що прострочення оплати вартості товару відповідачем за первісним позовом за специфікацією № 1 до договору (видаткова накладна № 6 від 10.05.2017) виникло з 30.06.2017, за специфікацією № 2 до договору (видаткова накладна № 14 від 12.06.2017 - з 02.08.2017 та видаткова накладна № 15 від 10.07.2017 - з 31.08.2017), за специфікацією № 3 до договору (видаткова накладна № 12 від 07.07.2017) з 30.08.2017.

Згідно із статтею 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 Цивільного кодексу України).

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що, оскільки відповідачем за первісним позовом порушені договірні зобов'язання у частині своєчасного та в повному обсязі розрахунку за поставлений позивачем товар, доказів погашення відповідачем заборгованості суду не надано, тому вимоги позивача про стягнення з відповідача суми основного боргу у розмірі 1 372 255,40 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Оскільки відповідач за первісним позовом у встановлений договором строк свого обов'язку з оплати вартості поставленого позивачем товару не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов'язання (в т.ч. у період, який вказано позивачем), тому дії відповідача є порушенням договірних зобов'язань (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив виконання зобов'язання (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки (ст 611 Цивільного кодексу України).

Пунктом 7.8 договору визначено, що у разі несвоєчасного виконання грошових зобов'язань покупцем, останній сплачує постачальнику пеню в розмірі 0,1 % за кожний день прострочення від суми простроченого платежу, але не більше розміру облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня.

При цьому, відповідачем за первісним позовом не порушувалось перед судом питання щодо відсутності фінансування замовником будівництва - ПАТ «Укргідроенерго» та можливість застосування до спірних правовідносин п. 7.9 договору.

Статтею 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України).

Приписами статтей 546, 549 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 2 ст. 551 Цивільного кодексу України встановлено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Нормами ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" визначено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України).

Частиною 2 статті 343 Господарського кодексу України передбачено, що платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Оскільки в п. 7.8 договору сторони передбачили граничний розмір пені за порушення покупцем грошового зобов'язання з оплати вартості товару, в силу названих вище норм законодавства України, пеня має бути нарахована у розмірі не більше однієї облікової ставки НБУ.

Так, перевіривши розрахунок пені, наведений позивачем у первісній позовній заяві, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції, що розрахунок не відповідає умовам договору, а саме позивачем за первісним позовом неправомірно застосовано розмір пені - 0,1%, оскільки він перевищує облікову ставку НБУ, що діяла у період прострочення виконання відповідачем свого грошового зобов'язання, що призвело до завищення нарахованої пені.

Отже, за специфікацією № 1 до договору (видаткова накладна № 6 від 10.05.2017) на суму 289 680,00 грн. (з урахуванням часткової оплати вартості товару відповідачем за первісним позовом) за період з 30.06.2017 по 26.11.2017 (150 днів) обґрунтованою є сума пені у розмірі 15 126,85 грн.

За специфікацією № 2 до договору (видаткова накладна № 14 від 12.06.2017) на суму 584 520,39 грн. (з урахуванням часткової оплати вартості товару відповідачем за первісним позовом) за період з 02.08.2017 по 26.11.2017 (117 днів) обґрунтованою є сума пені в розмірі 23 917,30 грн.

За специфікацією № 2 до договору (видаткова накладна № 15 від 10.07.2017) на суму 457 235,01 грн. (з урахуванням часткової оплати вартості товару відповідачем за первісним позовом) за період з 31.08.2017 по 27.11.2017 (89 днів) обґрунтованою є сума пені в розмірі 14 337,13 грн.

За специфікацією № 3 до договору (видаткова накладна № 12 від 07.07.2017) на суму 40 820,00 грн. за період з 30.08.2017 по 26.11.2017 (90 днів) обґрунтованою є сума пені в розмірі 1 293,94 грн.

Таким чином, загальний розмір пені, який підлягає до стягнення з відповідача за первісним позовом за прострочення ним виконання свого грошового зобов'язання з оплати вартості товару складає 54 675,22 грн.

Отже, місцевий господарський суд дійшов правильного висновку, що вимоги позивача за первісним позовом підлягають частковому задоволенню та до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає 1 372 255,40 грн. суми основного боргу та 54 675,22 грн. пені.

Стосовно вимог зустрічної позовної заяви про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Рілайбл Компані" на підставі п. 7.1 договору штрафних санкцій у загальному розмірі 1 860 081,69 грн., з яких 999 804,09 грн. пені, з них 991 255,29 грн. пені за порушення строків поставки за специфікацією № 1 до договору, 8 381,05 грн. - за специфікацією №2 до договору та 167,75 грн. - за специфікацією № 3 до договору та 860 277,60 грн. штрафу за специфікацією № 1 до договору, суд відзначає наступне.

Як вище вказувалось, за умовами п. 2.1. договору строк, місце та умови поставки товару вказуються за погодженням сторін у специфікаціях до цього договору, які підписуються уповноваженими представниками сторін, скріплюються печатками сторін, та є додатками до цього договору, його невід'ємними частинами та не можуть розглядатися окремо від цього договору.

Пунктами 5.1, 5.2 договору передбачено, що умови поставки, які встановлюються відповідно до Міжнародних правил тлумачення торговельних термінів «ІНКОТЕРМС-2010», місце, умови та строки поставки, вантажоодержувачі та їх реквізити визначаються в Специфікаціях до цього договору. Постачальник відвантажує товар покупцю у строки, визначені у специфікаціях до цього договору.

Відповідно до п. 5.3 договору постачальник зобов'язаний не менше ніж за 5 календарних днів до дати поставки, письмово сповістити покупця про дату та час надходження товару в погоджений пункт призначення, а також надати інформацію про вантажоперевізника та іншу інформацію, що необхідна покупцю для прийняття товару.

Датою поставки товару та моментом отримання його покупцем від постачальника вважається дата підписання сторонами видаткової накладної та акту приймання-передачі товару (п. 4.1.2 договору).

Аналогічне положення міститься і в п. 5.15 договору.

Постачальник зобов'язувався забезпечити поставку товару у строки та на умовах, що передбачені договором (п. 6.3.1 договору).

Як вже було зазначено, у специфікації №1 до договору сторони погодили строк поставки товару - 15 календарних днів з моменту отримання авансового платежу, у специфікації № 2 до договору (в редакції додаткової угоди № 5 від 17.05.2017 до договору) сторони погодили строк поставки - 2-й квартал 2017, у специфікації № 3 до договору сторони погодили строк поставки - 2-й квартал 2017.

У пункті 4 специфікацій №№ 1 - 3 до договору сторонами погоджено умови поставки товару, місце доставки товару, транспортування товару, вантажоодержувача.

Місцевим господарським судом вище також встановлено, що поставка товару була здійснена відповідачем за зустрічним позовом наступним чином, а саме: за специфікацією № 1 до договору (видаткова накладна № 6 від 10.05.2017), за специфікацією № 2 до договору (видаткові накладні № 14 від 12.06.2017 та № 15 від 10.07.2017) та за специфікацією № 3 до договору (видаткова накладна № 12 від 07.07.2017).

Статтею 663 Цивільного кодексу України передбачено, що продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар (п. 1 ч. 1 ст. 664 Цивільного кодексу України).

Отже, виходячи з умов специфікації №1 до договору поставка товару мала бути здійснена у строк - 15 календарних днів з моменту отримання авансового платежу.

Авансування вартості товару на суму 12 000 000,00 грн. проведено позивачем за зустрічним позовом на підставі платіжного доручення № 436744 від 06.01.2017, вказане також підтверджується наданою відповідачем оборотно-сальдовою відомістю по рахунку 361 за січень 2017 - листопад 2017 та не заперечується останнім при розгляді даної справи.

Таким чином, поставка товару відповідно до умов специфікації №1 до договору мала бути здійснена відповідачем за зустрічним позовом у строк до 23.01.2017 включно (перший робочий день після вихідного дня на підставі ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України), а прострочення виконання останнім свого зобов'язання з поставки товару за специфікацією № 1 до договору у відповідача виникло з наступного дня після спливу зазначеного строку, тобто, з 24.01.2017.

Проте, суд першої інстанції зазначив, що позивачем за зустрічним позовом невірно визначено початок (момент) прострочення виконання відповідачем зобов'язання з поставки товару.

Так, за специфікацією №2 до договору поставка товару відповідно мала бути здійснена відповідачем за зустрічним позовом у строк до 30.06.2017 (останній день 2-го кварталу 2017), відповідно прострочення виконання останнім свого зобов'язання з поставки товару (видаткова накладна № 15 від 10.07.2017) у відповідача виникло з наступного дня після спливу зазначеного строку, тобто, з 01.07.2017.

За специфікацією №3 до договору поставка товару відповідно мала бути здійснена відповідачем за зустрічним позовом у строк до 30.06.2017 (останній день 2-го кварталу 2017), відповідно прострочення виконання останнім свого зобов'язання з поставки товару у відповідача виникло з наступного дня після спливу зазначеного строку, тобто, з 01.07.2017.

Пунктом 7.1 договору передбачено, що при недотриманні постачальником строків поставки товару, постачальник сплачує покупцю пеню в розмірі 0,1 % від ціни невчасно поставленого товару за кожний день прострочення поставки, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня. Нарахування пені здійснюється протягом всього строку порушення зобов'язання. Якщо прострочення виконання постачальником зобов'язань перевищує 30 днів, він додатково сплачує штраф у розмірі 7,0% від ціни невчасно поставленого товару.

Так, за змістом ч. 1 статті 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями, а статтями 525, 526 даного Кодексу і статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Таким чином, умовами договору сторони погодили, що за несвоєчасну поставку товару відповідач сплачує позивачу пеню в розмірі 0,1 % від ціни невчасно поставленого товару за кожний день прострочення поставки, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня, а у випадку прострочення виконання постачальником зобов'язань на 30 днів, він додатково сплачує штраф у розмірі 7,0% від ціни невчасно поставленого товару.

Перевіривши розрахунок пені позивача у зустрічним позовом, суд першої інстанції визнав неправильним розрахунок в частині періоду нарахування пені та також зазначив, що позивачем неправомірно включено у період нарахування пені 09.05.2017 (святковий день) та огляду на здійснення відповідачем поставки товару 10.05.2017 (перший робочий день після вихідного дня на підставі ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України), тобто, останнім днем прострочення виконання зобов'язання з поставки є 08.05.2017.

Отже, апеляційний господарський суд, перевіривши, за допомогою програми "Ліга:Закон", розрахунок пені, дійшов висновку, що сума пені за період з 24.01.2017 по 08.05.2017 у розмірі 973 073,29 грн. є арифметично правильною.

В іншій частині, розрахунок позивача (за зустрічним позовом) пені за специфікацією № 2 (видаткова накладна № 15 від 10.07.2017) у розмірі 8 381,05 грн. та за специфікацією № 3 у розмірі 167,75 грн. є арифметично правильними.

Місцевим господарським судом також встановлено правомірність нарахування позивачем за зустрічним позовом штрафу у розмірі 7% від ціни невчасно поставленого товару в порядку п. 7.1 договору, який становить 860 277,60 грн., оскільки прострочення виконання постачальником зобов'язань перевищує 30 днів.

При розгляді даного спору, суд вказує, що погодження сторонами в договорі відповідальності у вигляді сплати пені за прострочення виконання зобов'язання, а також штрафу за допущення прострочення, відповідає принципу свободи договору, закріпленому у статті 627 ЦК України, а також приписам статей 546 ЦК України, статті 231 ГК України, тому одночасне стягнення вказаних штрафних санкцій не суперечить статті 61 Конституції України.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 17.05.2018 у справі № 910/6046/16.

В апеляційній скарзі Товариство з обмеженою відповідальністю "Рілайбл Компані" зазначає, що затримка поставки товару відбулась не з його вини та послається на те, що після закінчення строку, Консорціум "Науково-виробниче об'єднання "Укргідроенергобуд" змінив умови поставки та визначив нові завіси, які необхідні для поставки ( IndAC2 MX 225 H1- 1L у 2-х комплектах та lndAC2 MX 225 H1-2Ly 4-х комплектах), саме тому, завіси які були визначені першочергово (IndAC2 MX 225 Н1 у 8-ми комплектах) не поставлялись взагалі і не можуть вважатись як такі, що були невчасно поставлені, оскільки за усною домовленістю було вирішено замінити та поставити нові завіси. Зазначені посилання суд апеляційної інстанції вважає безпідставними, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 1 статті 614 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання (ч. 2 статті 614 Цивільного кодексу України).

Згідн із ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Зазначене кореспондується з нормами ст. 617 Цивільного кодексу України згідно якої особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Згідно з ч. 1 ст. 208 Цивільного кодексу України у письмовій формі належить вчиняти правочини між юридичними особами.

Зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту (ст. 654 Цивільного кодексу України).

В пункті 12.6 договору сторони встановили, що які-небудь зміни та доповнення до договору, у тому числі про його призупинення (розрив) або продовження дії договору, будуть дійсними, якщо вони викладені в письмовій формі та підписані уповноваженими на це представниками і скріплені печатками сторін. Додаткові угоди та додатки до договору є його невід'ємними частинами.

Проте, колегія суддів зазначає, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження досягнення між сторонами згоди щодо зміни строків поставки товару, як і не містять доказів звернення відповідача щодо поставки (у встановлений строк) та можливості відвантаження товару за договором.

Стосовно тверджень апелянта про внесення позивачем за зустрічним позовом змін до робочої документації та технічного рішення, відповідно до яких було змінено предмет поставки, з якими відповідач пов'язує неможливість виконання ним свого обов'язку з поставки товару у встановлений строк, суд апеляційної інстанції вказує, що за умовами специфікації № 1 сторони погодили предмет поставки, а саме - завіса повітряна промислова BIDDLE, модель IndAC2 MX H1 (Нідерланди) у комплекті (8 штук), вказаний товар на підставі видаткової накладної № 6 від 10.05.2017 було поставлено позивачеві та отримано останнім. Отже, зазначені твердження апелянта не узгоджуються з положеннями договору, специфікацією № 1 до нього та є необґрунтованими.

Більше того, технічне рішення № 1013 від 12.05.2017 щодо зміни товару з завіси IndAC2MX225H1-1L, фірми BIDDLE в кількості 8 штук на повітряні завіси IndAC2MX225H1-1L в кількості 2 штук та повітряні завіси IndAC2MX225H1-2L в кількості 6 штук, прийнято після здійснення поставки товару (видаткова накладна № 6 від 10.05.2017р.), товар згідно специфікації № 1 (завіса повітряна промислова BIDDLE, модель IndAC2 MX H1 (Нідерланди) у комплекті (8 штук) прийнято позивачем та в будь-якому разі прийняття такого рішення не може свідчити про зміну строку поставки обумовленого сторонами товару.

Стосовно клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Рілайбл Компані" про зменшення розміру штрафних санкцій, суд апеляційної інстанції відмовляє виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 233 Господарського кодексу України передбачено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Статтею 551 Цивільного кодексу України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Суд зазначає, що за змістом наведених вище норм зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені та штрафу та розмір, до якого підлягає зменшенню. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд повинен з'ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об'єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання зобов'язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Аналогічної позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 17.05.2018 у справі №910/6046/16.

Отже, наявність обставин, які мають істотне значення при вирішенні питання про зменшення розміру санкцій, вирішується судом на підставі аналізу конкретної ситуації.

Враховуючи викладене, колегія суддів вказує, що заявником не обґрунтовано та не доведено належними, допустимими та достатніми доказами винятковості випадку, також, не доведено неспіврозмірність нарахованого штрафу, як передумови зменшення штрафних санкцій. Водночас, апелянтом не надано доказів того, що товариство знаходиться у тяжкому фінансовому становищі. Отже, на переконання колегії суддів, відсутні підстави для зменшення розміру заявлених до стягнення з відповідача за зустрічним позовом штрафних санкцій.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Таким чином, місцевий господарський суд правильно зазначив, що, оскільки права та охоронювані законом інтереси позивача за первісним позовом, за захистом яких той звернувся до суду, порушено відповідачем за первісним позовом, то позовні вимоги про стягнення 1 528 464,40 грн. підлягають задоволенню частково.

Водночас, так як права та охоронювані законом інтереси позивача за зустрічним позовом, за захистом яких той звернувся до суду, порушено відповідачем за зустрічним позовом, тому позовні вимоги про стягнення 1 860 081,69 грн. підлягають задоволенню частково.

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 N3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України no. 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 ГПК України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 ГПК України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч. 8 ст. 80 ГПК України).

Таким чином, апелянтом не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.

Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду прийнято у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, підстав його скасовувати або змінювати не вбачається.

Таким чином, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Рілайбл Компані" на рішення Господарського суду міста Києва від 29.05.2018 у справі № 910/22808/17 задоволенню не підлягає. Рішення Господарського суду міста Києва від 29.05.2018 у справі № 910/22808/17 слід залишити без змін.

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладаються на апелянта в порядку ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 271, 275, 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Рілайбл Компані" на рішення Господарського суду міста Києва від 29.05.2018 у справі № 910/22808/17 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 29.05.2018 у справі № 910/22808/17 залишити без змін.

Матеріали справи №910/22808/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до ст.ст. 286-289 ГПК України.

Повний текст складено та підписано 19.02.2019.

Головуючий суддя А.І. Тищенко

Судді Т.І. Разіна

Ю.Б.Михальська