ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.02.2019 року Справа № 904/4256/18

м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 65, зал засідань 511

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді Широбокової Л.П. (доповідач),

суддів Кузнецової І.Л., Орєшкіної Е.В.

секретар судового засідання Абадей М.О.

Учасники справи:

позивач Дочірнє підприємство Дніпропетровський облавтодор Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України, м. Дніпро

представник: ОСОБА_1, ордер ДП №006 від 18.10.2018, адвокат;

відповідач-1 Товариство з обмеженою відповідальністю Капитал Нафта, м. Маріуполь Донецької області

представник: не зявився

відповідач-2 Товариство з обмеженою відповідальністю Альфа Синтез, м. Дніпро

представник: ОСОБА_2, ордер ДП №875/030 від 23.01.2019, адвокат;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Дочірнього підприємства Дніпропетровський облавтодор Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 26.11.2018 у справі №904/4256/18, ухвалене суддею Бондарєв Е.М., повне рішення складено 30.11.2018,

у справі

про визнання договору поставки нафтопродуктів недійсним

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду.

У вересні 2018 року Дочірнє підприємство "Дніпропетровський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою №б/н від 20.09.2018 про визнання договору поставки нафтопродуктів №НКН-700020 від 20.07.2017, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Капитал Нафта" та Дочірнім підприємством "Дніпропетровський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", недійсним.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням при укладенні договору ст. 7 та ч. 3 ст. 36 Закону України "Про публічні закупівлі", внаслідок чого договір є таким, що суперечить інтересам держави і суспільства; непогодженням сторонами істотної умови договору ціни та застосування штрафних санкцій одного виду за одне правопорушення, що суперечить ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України, ст. 61 Конституції України та є підставою для визнання правочину недійсним відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України.

Відповідач-1 участі у розгляді справи в суді першої інстанції не приймав.

Відповідач-2 проти позову заперечував, посилаючись на те, що позивач не підпадає під визначення «замовника» в розумінні положень Закону України "Про публічні закупівлі", ціна товару була узгоджена сторонами шляхом підписання видаткових накладних на постачання товару, як і передбачено умовами договору, а умови щодо перегляду ціни не суперечать положенням ст. 632 Цивільного кодексу України.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 26.11.2018 у справі №904/4256/18 (суддя Бондарєв Е.М.) у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивоване відсутністю правових підстав для визнання правочину недійсним.

Доводи та вимоги апеляційної скарги.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернувся Позивач, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати, прийняти нове рішення про повне задоволення позову.

Апеляційна скарга обґрунтована наступним:

- суд першої інстанції невірно оцінив зміст та умови оспорюваного договору, не встановив та не застосував норми права, на які посилався Позивач, та не навів підстав для їх незастосування;

- суд не врахував, що обставина узгодження сторонами оспорюваного договору його суттєвої умови ціни доведена не була, яка відповідно до ст. 691 ЦК України повинна бути узгоджена саме в договорі купівлі продажу;

- суд прийшов до безпідставного висновку, що ціна була узгоджена в рахунку, оскільки рахунок є одностороннім документом, а видаткові накладні підписані не повноважними посадовими особами та суд не врахував умови договору, що ціна договору встановлюється за обопільною згодою обох сторін;

- суд не дослідив належним чином положення п. 3.4. спірного договору, не взяв до уваги ст. 61 Конституції України про неможливість подвійного притягнення особи до відповідальності; умови договору щодо збільшення ціни у звязку з простроченням оплати не відповідають положенням Закону, що не може бути заходом забезпечення виконання зобовязань;

- суд також не надав оцінки акту звірки, з якого вбачається, що станом на 16.01.2018 ціна на поставлений товар не змінювалася;

- суд не вірно надав оцінку обставинам справи та невірно застосував норми права, внаслідок чого ухвалив незаконне рішення.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 27.12.2018 (колегія суддів у складі головуючого судді Широбокової Л.П., суддів Орєшкіної Е.В., Кузнецової І.Л,) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Дочірнього підприємства "Дніпропетровський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 26.11.2018 у справі №904/4256/18. Розгляд апеляційної скарги призначено у судовому засіданні з викликом сторін на 04.02.2019 о 09 год. 30 хв.

У судовому засіданні 04.02.2019 була оголошена перерва до 20.02.2019.

У судовому засіданні 20.02.2019 повноважний представник Позивача апеляційну скаргу підтримав, просив рішення суду скасувати, прийняти нове рішення про задоволення позову. Зазначив, що в договорі ціна встановлена не була, отже узгоджена бути не могла, наведене в договорі положення про збільшення ціни за своєю сутністю є неустойкою, тому подвійне застосування неустойки є порушенням ст. 61 Конституції України.

Повноважний представник Відповідача-2 проти апеляційної скарги заперечив, просив рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Підтримав позицію, викладену у поданих до суду відзиві на апеляційну скаргу від 23.01.2019 та додаткових поясненнях від 15.02.2019. Зазначив, що сторонами у повному обсязі були погоджені усі суттєві умови договору; підписаними видатковими накладними підтверджується погодження ціни на товар, який постачався Позивачу; останнім підписані акти звірки взаєморозрахунків та частково оплачений товар, що свідчить про схвалення правочину; ціна договору та штрафні санкції не є однорідними правовими категоріями, тому позиція Позивача, що п. п. 3.4., 3.4.1, 3.4.2. договору передбачають подвійне притягнення Позивача до відповідальності одного виду за одне й те саме порушення є безпідставною.

У судове засідання 20.02.2019 Відповідач-1 явку повноважного представника не забезпечив, причин неявки не повідомив, не зважаючи на те, що належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Ухвали суду від 27.12.2018 та від 04.02.2019 були надіслані Відповідачу-1 на юридичну адресу у м. Маріуполі (пр. Миру, буд. 151). Відповідно до поштового повернення №441 ухвала суду від 27.12.2018 повернулась за закінченням терміну зберігання.

У разі, якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною, і повернуто підприємством звязку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії (висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 25.06.2018 у справі №904/9904/17).

Таким чином, Відповідач-1 вважається належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Отже, апеляційний суд вважає за можливе здійснювати розгляд справи за відсутності повноважного представника Відповідача-1.

Обставини справи, встановлені апеляційним судом.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення присутніх представників учасників справи, обґоворивши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд встановив наступне.

20.07.2017 між Дочірнім підприємством "Дніпропетровський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (далі Позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Капитал Нафта" (далі Відповідач-1) було укладено Договір поставки нафтопродуктів № НКН-700020 (далі - Договір) строком дії з дати його укладення до 31.12.2017, а в частині розрахунків до повного їх проведення. У разі відсутності письмової заяви жодної із сторін про припинення дії договору, поданої до моменту припинення його дії, останній вважається продовженим на один календарний рік. Кількість разів продовження дії договору не обмежена (п. 6.1. Договору).

Відповідно до п. 1.1. Договору Відповідач-1 зобовязався передати в погоджені строки, а Позивач - прийняти і оплатити на умовах, викладених в договорі, нафтопродукти: бітум нафтовий дорожній вязкий БНД 60/90, бітум дорожній марки 70/100 (далі - товар), найменування, кількість, ціна яких вказується в накладних документах на товар, які оформлюються на кожну окрему партію товару.

Згідно з п.1.2 Договору номенклатура товару, його кількість, ціна, встановлюються сторонами за спільною згодою на основі заявки позивача й зазначаються в розрахункових документах (рахунках-фактурах) та/чи в відвантажувальних документах (видаткових накладних) на товар, котрі являються специфікацією в розумінні ст. 266 Господарського кодексу України та складають невідємну частину Договору. Товар поставляється погодженими партіями, у відповідності з письмовими заявками покупця на постачання тої чи іншої партії товару. Заявка вважається оформленою покупцем належним чином, якщо вона була надіслана письмово (факсом або електронною поштою). Постачання товару підтверджується накладними документами на товар (видатковими накладними та/або актами приймання-передачі), які підписані представниками обох сторін (п. 2.1. Договору).

Відповідно до п. 2.14 Договору відвантаження товару (партії товару), що поставляється згідно умов Договору, та видача відповідних документів на товар здійснюється постачальником на підставі належним чином оформлених довіреностей на отримання товару (партії товару).

Загальна ціна цього договору визначається кількістю отриманого товару покупцем протягом всього строку дії договору. Вартість кожної окремої партії товару визначається постачальником в рахунках-фактурах та видаткових накладних. Ціна цього договору може змінюватися, у випадку, встановленому цим договором. Загальна вартість (ціна) товару за цим договором складається з вартості кожної партії товару, поставленої в межах строку дії цього договору (п. 3.1. договору).

Ціна договору може змінюватися у випадках, встановлених п.п.3.4., 3.5 цього договору (п. 3.2 договору).

Покупець зобовязується оплатити повну вартість (в розмірі 100%) товару (в тому числі ПДВ), відображену в рахунках-фактурах, протягом 30 (тридцяти) календарних днів з моменту поставки товару (п. 3.3. Договору).

Згідно з п. 3.4 договору у випадку оплати товару з простроченням строку оплати, встановленого п. 3.3 договору, ціна за одиницю товару становить:

- у випадку прострочення оплати за товар більше ніж на 10 (десять) календарних днів ціна за одиницю товару починаючи з 11 (одинадцятого) дня прострочення до 60 (шістдесятого) дня включно щодня збільшується на 10 грн/т, у тому числі ПДВ 1,67 грн (п. 3.4.1 договору);

- у випадку прострочення оплати за товар більше ніж на 60 (шістдесят) днів за одиницю товару починаючи з 61 (шістдесят першого) дня прострочення збільшується на 60% від ціни за одиницю товару, визначену станом на 60 (шістдесятий) день прострочення, відповідно до п. 3.4.1 договору (п. 3.4.2. Договору).

За рішенням продавця може бути збільшено ціну (вартість) товару (партії товару), який був поставлений (переданий) покупцю (після підписання видаткової накладної або акту приймання-передачі товару), у випадках встановлених договором (п. 3.5 договору).

Згідно приписів пункту 4.2 Договору у випадку прострочення оплати поставленого товару покупець зобовязаний на вимогу постачальника сплатити йому штраф у розмірі:

- 1,5% від суми неоплаченого товару при простроченні оплати від одного до десяти календарних днів;

- 3% від суми неоплаченого товару при простроченні оплати від одинадцяти до шестидесяти календарних днів;

- 10% від суми неоплаченого товару при простроченні оплати від шестидесяти одного календарного дня.

20.02.2018 Відповідачем-1 на підставі договору про відступлення права вимоги №20/20/2018 було відступлено на користь ТОВ «Альянс Синтез» право вимоги за Договором.

Позивач, посилаючись на те, що Договором було порушено ст. 7 та ч. 3 ст. 36 Закону України «Публічні закупівлі» (оспорюваний договір було укладено в обхід процедури, встановленої Законом України «Про публічні закупівлі»); сторонами не погоджена така істотна умова договору як ціна; порушені вимоги ст. 61 Конституції України та передбачено подвійне застосування до покупця штрафних санкцій одного виду за одне правопорушення, просив визнати Договір недійсним.

Вказане стало підставою для звернення із даним позовом.

Застосоване законодавство та висновки апеляційного суду.

Оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і обєктивному дослідженні в судовому засіданні з урахуванням обставин справи в їх сукупності, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Статтею 11 ЦК України визначено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договір.

Згідно з частиною 1 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до частини 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Позивач в обґрунтування позову зазначає, що при укладенні оспорюваного правочину сторони, всупереч вимогам ст. ст. 638, 655, 691, 712 Цивільного кодексу України, ч. 3 ст. 180, ст. 265 Господарського кодексу України не погодили між собою всі істотні умови договору поставки - сторонами не було узгоджено в належній формі обов'язкової істотної умови договору - ціни.

Відповідно до ч. 1 ст. 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Як встановлено судом, позивач та відповідач-1 в Договорі передбачили, що найменування, кількість та ціна кожної партії товару, визначається сторонами в рахунках-фактурах на товар та у видаткових накладних на кожну партію товару (п. 1.1., 1.2., 3.1. договору).

Матеріалами справи підтверджується, що Відповідачем-1 була здійснена Позивачу поставка товару, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями видаткових накладних за період з 03.08.2017 по 13.11.2017, рахунками-фактурами, товарно-транспортними накладними та довіреностями на отримання товару. На всіх видаткових накладних є підписи осіб, уповноважених довіреностями на отримання товару, та печатки філій Позивача. Видаткові накладні містять найменування товару, його кількість, ціну за одиницю товару та загальну вартість за кожною накладною.

Позивач товар прийняв, що ним визнається, чим схвалив дії в тому числі і щодо ціни товару, що також підтверджується актом звіряння розрахунків від 17.01.2018 (по накладним за період з 04.03.2017 по 28.12.2017, в тому числі і за період до укладання оспорюваного договору) а.с. 112, т.1.

Позивач здійснював часткову оплату товару, зокрема, на суми 1605346,14 грн та 500000,00 грн, що підтверджується виписками з рахунків (а.с. 39-45, т.2), в яких у призначеннях платежу наявне посилання на Договір та номери рахунків.

Відповідно до статті 266 Господарського кодексу України предметом поставки є визначені родовими ознаками продукція, вироби з найменуванням, зазначеним у стандартах, технічних умовах, документації до зразків (еталонів), прейскурантах чи товарознавчих довідниках. Предметом поставки можуть бути також продукція, вироби, визначені індивідуальними ознаками. Загальна кількість товарів, що підлягають поставці, їх часткове співвідношення (асортимент, сортамент, номенклатура) за сортами, групами, підгрупами, видами, марками, типами, розмірами визначаються специфікацією за згодою сторін, якщо інше не передбачено законом.

Статтею 267 Господарського кодексу України передбачено строки і порядок поставки.

Відповідно до статті 180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору. Умови про предмет у господарському договорі повинні визначати найменування (номенклатуру, асортимент) та кількість продукції (робіт, послуг), а також вимоги до їх якості. Вимоги щодо якості предмета договору визначаються відповідно до обов'язкових для сторін нормативних документів, зазначених у статті 15 цього Кодексу, а у разі їх відсутності - в договірному порядку, з додержанням умов, що забезпечують захист інтересів кінцевих споживачів товарів і послуг.

Аналогічна норма міститься у статті 638 Цивільного кодексу України, відповідно до умов якої договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Як встановлено судом, відповідно до змісту п. 1.2. Договору номенклатура товару, його кількість, ціна, встановлюються сторонами за спільною згодою на основі заявки позивача й зазначаються в розрахункових документах (рахунках-фактурах) та/чи в відвантажувальних документах (видаткових накладних) на товар, які є Специфікацією в розумінні ст. 266 Господарського кодексу України.

Отже, посилання Позивача на неузгодженість такої істотної умови договору, як ціна, є безпідставним, оскільки ціна товару за умовами Договору встановлюється сторонами у розрахункових документах: рахунках-фактурах та видаткових накладних на товар, що підписані представниками Позивача, а отже є погодженими.

Відповідно до ст. 42 Господарського кодексу України підприємництво це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється субєктами господарювання з метою досягнення економічних та соціальних результатів та одержання прибутку.

Враховуючи наведене, Позивач має контролювати діяльність підпорядкованих філій для уникнення ризиків підприємницької діяльності. Втім, протягом тривалого часу він отримував товар, обліковував його у себе за цінами, зазначеними у цих накладних, про що свідчить акт звіряння розрахунків, тобто був обізнаний з цінами, за якими отримував товар, жодних дій на відмову від товару за цими цінами не вчиняв, отже вказані у накладних ціни є погодженими сторонами, а договір є укладеним.

Непогодження у договорі істотних умов є наслідком його не укладення, а не підставою для визнання договору недійсним, тому з цих підстав вимоги позивача задоволенню не підлягають.

Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається. Якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору (ч. 2 4 ст. 632 Цивільного кодексу України).

Згідно з п. 3.4 Договору у випадку оплати товару з простроченням строку оплати, встановленого п. 3.3 договору, ціна за одиницю товару становить:

- у випадку прострочення оплати за товар більше ніж на 10 (десять) календарних днів ціна за одиницю товару починаючи з 11 (одинадцятого) дня прострочення до 60 (шістдесятого) дня включно щодня збільшується на 10 грн/т, у тому числі ПДВ 1,67 грн (п. 3.4.1 договору);

- у випадку прострочення оплати за товар більше ніж на 60 (шістдесят) днів за одиницю товару починаючи з 61 (шістдесят першого) дня прострочення збільшується на 60% від ціни за одиницю товару, визначену станом на 60 (шістдесятий) день прострочення, відповідно до п. 3.4.1 договору (п. 3.4.2. Договору).

Здійснивши аналіз наведеного п. 3.4. Договору, апеляційний суд доходить висновку, що він не відповідає імперативній нормі ч. 3 ст. 632 ЦК України, бо передбачає саме зміну ціни після порушення зобовязань за договором, тобто після його виконання в частині постачання товару, що заборонено вище наведеними положеннями ч. 3 ст. 632 ЦК, на що суд першої інстанції не звернув уваги.

Крім того, за своєю правовою природою вказаний пункт договору має ознаки засобу забезпечення виконання зобовязання, оскільки наслідки, передбачені ним, застосовуються у випадку прострочення оплати за товар, тобто порушення зобовязання. Втім, такий засіб забезпечення виконання зобовязання як збільшення ціни товару не визначений положеннями ст. 546 Цивільного кодексу України та має наслідком у спірних відносинах у сукупності із положеннями п. 4.2. Договору подвійного застосування штрафу за одне і те ж правопорушення, що суперечить ст. 61 Конституції України.

Отже п. 3.4. Договору є таким, що суперечить ч. 3 ст. 632 ЦК України та ст. 61 Конституції України, тому наявні підстави для визнання його недійсним за ч. 1 ст. 203 ЦК України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Як вбачається з матеріалів апеляційної скарги, апелянтом не оспорюється рішення суду першої інстанції в частині правомірності висновків щодо відсутності порушень при укладенні Договору процедури, встановленої Законом України «Про публічні закупівлі». Вказана підстава позовних вимог в апеляційній інстанції не підтримується. Тому, апеляційний суд розглядає апеляційну скаргу в межах вимог та доводів апеляційної скарги.

Водночас, суд зазначає, що ст. 2 Закону України "Про публічні закупівлі" передбачено, що даний Закон застосовується: до замовників, за умови, що вартість предмета закупівлі товару (товарів), послуги (послуг) дорівнює або перевищує 200 тисяч гривень, а робіт - 1,5 мільйона гривень; до замовників, які здійснюють діяльність в окремих сферах господарювання, за умови, що вартість предмета закупівлі товару (товарів), послуги (послуг) дорівнює або перевищує 1 мільйон гривень, а робіт - 5 мільйонів гривень.

Тобто, визначений порядок публічних закупівель є обов'язковим для юридичних осіб, що є замовниками, в розумінні цього Закону, якщо вартість закупівель дорівнює або перевищує суму, визначену у ч. 1 ст. 2 Закону України "Про публічні закупівлі".

П. 9. ст. 1 Закону України "Про публічні закупівлі" передбачено, що замовниками можуть бути органи державної влади, органи місцевого самоврядування та органи соціального страхування, створені відповідно до закону, а також юридичні особи (підприємства, установи, організації) та їх об'єднання, які забезпечують потреби держави або територіальної громади, якщо така діяльність не здійснюється на промисловій чи комерційній основі, за наявності однієї з таких ознак: юридична особа є розпорядником, одержувачем бюджетних коштів; органи державної влади чи органи місцевого самоврядування або інші замовники володіють більшістю голосів у вищому органі управління юридичної особи; у статутному капіталі юридичної особи державна або комунальна частка акцій (часток, паїв) перевищує 50 відсотків.

Дочірнє підприємство "Дніпропетровський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (далі - підприємство) створене відповідно до наказу Державної служби автомобільних доріг України від 09.04.2002 №156 на власності Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (п. 1.1. Статуту позивача).

Позивач не надав доказів того, що вказані закупівлі здійснювалися за державні кошти, що держава є власником більш ніж 50% акцій товариства, тому суд першої інстанції правомірно відмовив у позові з цих підстав.

Недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин та правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини (ст. 217 ЦК України). Як встановлено судом вище, сторони у договорі погодили всі його істотні умови, в тому числі і забезпечення виконання зобовязань шляхом стягнення штрафу за прострочення оплати товару (п.4.2. договору), тому суд доходить висновку, що договір був би укладений і без включення до нього п. 3.4.

З огляду на викладене, апеляційна скарга підлягає задоволенню частково в частині визнання недійсним п. 3.4. Договору, в решті в задоволенні скарги слід відмовити, а рішення суду, як таке, що прийняте з порушенням норм матеріального права, підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про часткове задоволення позову.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору у справі відносяться пропорційно задоволеним вимогам на позивача та відповідача-1, який був стороною оспорюваного договору.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 275, п.4 ч.1 ст. 277, ст. 282, 287, 288 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Дочірнього підприємства Дніпропетровський облавтодор Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 26.11.2018 у справі №904/4256/18 задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 26.11.2018 у справі №904/4256/18 скасувати.

Прийняти нове рішення.

Визнати недійсним п. 3.4. договору поставки нафтопродуктів №НКН-700020 від 20 липня 2017 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю Капитал Нафта (, м. Маріуполь Донецької області, пр. Миру, буд.151) та Дочірнім підприємством Дніпропетровський облавтодор Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України (, м. Дніпро, вул.Воскресенська,24).

В решті позову відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Капитал Нафта (, м. Маріуполь Донецької області, пр. Миру, буд.151) на користь Дочірнього підприємства Дніпропетровський облавтодор Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України (, м. Дніпро, вул.Воскресенська,24) витрати по сплаті судового збору за розгляд позовної заяви 881,00 грн (вісімсот вісімдесят одну грн), за розгляд апеляційної скарги 1321,50 грн (одна тисяча триста двадцять одну грн 50 коп), про що видати наказ.

Відповідно до ст. 327 Господарського процесуального кодексу України видачу наказу на виконання цієї постанови доручити Господарському суду Дніпропетровської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 20 днів з дня складання повної постанови в порядку, встановленому ст. ст. 287, 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 26.02.2019.

Головуючий суддя Л.П. Широбокова

Суддя І.Л. Кузнецова

Суддя Е.В. Орєшкіна