За позовом Національного банку України
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агенція комплексного захисту бізнесу «ДЕЛЬТА М» в особі голови комісії з припинення Дяченка Едуарда Володимировича
про визнання кредитором та зобов'язання вчинити дії,
Господарський суд міста Києва у складі судді Спичака О.М.
за участю секретаря судового засідання
Представники сторін:
від позивача: Порало Т.І., Звада Р.В.
від відповідача: Сич О.Ю.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Національний банк України звернувся до Господарського суду м. Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» в особі голови комісії з припинення Дяченка Едуарда Володимировича про зобов'язання включити кредиторські вимоги у розмірі 46 598 064,21 грн.
Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відповідач з 27.02.2018р. перебуває у стані припинення, у зв'язку з чим 21.08.2018р. позивач звернувся до відповідача із заявою про визнання кредиторських вимог в розмірі 46 598 064,21 грн. Проте, відповідач направив позивачу заяву, в якій повідомив останнього про відмову у включенні кредиторських вимог Національного банку України до ліквідаційного балансу, що, на думку позивача, є неправомірним та порушує його права.
12.10.2018р. від Національного банку України також надійшла заява про забезпечення позову шляхом заборони державним реєстраторам юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, які уповноважені відповідно до законодавства України здійснювати реєстраційні дії в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, в тому числі, нотаріусам, іншим акредитованим суб'єктам, посадовим особам, які уповноважені здійснювати реєстраційні дії в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, проводи реєстраційні дії відносно Товариства з обмеженою відповідальністю «Агенція комплексного захисту бізнесу «ДЕЛЬТА М» у тому числі, щодо зміни учасників, керівника, уповноважених осіб, місцезнаходження юридичної особи, зокрема, внесення змін до установчих документів, перереєстрацію, реорганізацію будь-яким шляхом, реєстрацію припинення діяльності, реєстрацію будь-яким чином скасування існуючої редакції статуту, проводити передачу реєстраційної справи Товариства з обмеженою відповідальністю «Агенція комплексного захисту бізнесу «ДЕЛЬТА М», а також вносити інші зміни до відомостей про юридичну особу, які містяться в Єдиному державному реєстрі, та заборонити реєстрацію будь-яких інших відомостей.
Ухвалою від 22.10.2018р. задоволено заяву Національного банку України про вжиття заходів забезпечення позову частково; вжито наступні заходи забезпечення позову: заборонено державним реєстраторам юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, які уповноважені відповідно до законодавства України здійснювати реєстраційні дії в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, в тому числі, нотаріусам, іншим акредитованим суб'єктам, посадовим особам, які уповноважені здійснювати реєстраційні дії в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, проводити реєстраційні дії відносно Товариства з обмеженою відповідальністю «Агенція комплексного захисту бізнесу «ДЕЛЬТА М» щодо реорганізації будь-яким шляхом та реєстрації припинення діяльності юридичної особи.
Відповідач у відзиві від 15.11.2018р. проти задоволення позовних вимог надав заперечення, посилаючись на те, що у Товариства з обмеженою відповідальністю «Агенція комплексного захисту бізнесу «ДЕЛЬТА М» відсутня заборгованість перед Національним банком України у визначеному позивачем розмірі, а отже, визнання позивача кредитором відповідача є безпідставним. Зокрема, вказаним учасником судового процесу наголошено, що боржником за грошовим зобов'язанням в сумі 44 790 784,57 грн. перед позивачем був Акціонерний банк «Банк регіонального розвитку», активи якого було передано для здійснення управління та погашення вимог кредиторів відповідачу. Крім того, відповідачем наголошено на тому, що активи Акціонерного банку «Банк регіонального розвитку», а саме кредитні портфелі було продано управителем у відповідності до норм діючого на момент відчуження законодавства та за ціною, погодженою Національним банком України, що виключає можливість покласти на відповідача відповідальність у формі збитків в сумі 1 807 279,64 грн.
16.11.2018р. підготовче засідання було відкладено на 10.12.2018р.
10.12.2018р. підготовче засідання було відкладено судом на 09.01.2019р. Одночасно, у судовому засіданні 10.12.2018р. судом було відхилено як безпідставне та необґрунтоване клопотання відповідача про забезпечення судових витрат.
09.01.2018р. підготовче засідання було відкладено на 23.01.2019р.
23.01.2019р. судом було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 08.02.2019р.
У судовому засіданні 08.02.2019р. представником позивача було підтримано позовні вимоги в повному обсязі.
Представником відповідача було надано усні пояснення по суті спору, згідно яких проти задоволення позову надано заперечення.
08.02.2019р. представником відповідача було подано заяву про розподіл судових витрат, а саме витрат на професійну правничу допомогу.
В судовому засіданні 08.02.2019р. на підставі ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.
18.02.2019р. відповідачем було подано заяву про щодо вирішення питання про розподіл судових витрат, до якої надано докази понесення витрат на професійну правничу допомогу.
Ухвалою 18.02.2019р. для вирішення питання про розподіл судових витрат було призначено судове засідання на 25.02.2019р.
19.02.2019р. Національним банком України було подано заперечення на заяву відповідача про відшкодування судових витрат з огляду на завищення їх розміру.
У судовому засіданні 25.02.2019р. представником відповідача було підтримано подану заяву в повному обсязі.
Представник позивача проти задоволення заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Агенція комплексного захисту бізнесу «ДЕЛЬТА М» надав заперечення.
У судовому засіданні 25.02.2019р. судом було проголошено вступну та резолютивну частини додаткового рішення.
Розглянувши подану відповідачем заяву та додані до неї документи і матеріали, заслухавши пояснення представника відповідача, Господарський суд міста Києва,
За приписами ст.221 Господарського процесуального кодексу України якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п'ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 244 цього Кодексу.
У ст.244 вказаного нормативно-правового акту зазначено, суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, в тому числі, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Суд, який ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
Частиною 1 ст.123 Господарського процесуального кодексу України передбачено що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.
Статтею 1 Закону України «Про судовий збір» визначено, що судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.
До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу (ч.3 ст.123 Господарського процесуального кодексу України).
Частинами 1-4 ст.126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Слід зазначити, що ч.4 ст.129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Наразі, обґрунтовуючи розмір понесених судових витрат на професійну правничу допомогу відповідачем представлено до матеріалів справи:
- договір №10 від 02.10.2018р. про надання правової допомоги, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Агенція комплексного захисту бізнесу «ДЕЛЬТА М» (клієнт) та Сичом Олександром Юрійовичем (адвокат), відповідно до умов п.1.1 якого клієнт доручає, а адвокат бере на себе зобов'язання надавати юридичну допомогу клієнту в обсязі та на умовах, передбачених даним договором. У п.4.3 вказаного правочину вказано, що за надання правової допомоги, відповідно до даного договору клієнт сплачує адвокату кошти (гонорар) у вигляді погодинної оплати, виходячи з розрахунку - вартість однієї години становить 40% встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на момент надання правової допомоги.
- свідоцтво серії КС №6781/10 від 27.06.2018р. на право зайняття адвокатською діяльністю;
- ордер серії КС №463260 від 02.10.2018р., виданий на підставі договору №10 від 02.10.2018р.
- проміжний акт від 07.12.2018р. про обсяг наданої правової допомоги відповідно до договору №10 від 02.10.2018р. про надання правової допомоги, згідно змісту якого адвокатом було надано, а клієнтом прийнято послуги на загальну суму 17 870,40 грн., виходячи з вартості однієї години роботи 1489,20 грн. Згідно вказаного акту до складу наданих послуг включено: вивчення (детальний аналіз, в тому числі, аналіз відповідної судової практики) - 4 години; підготовка відзиву та формування пакету документів для подачі до суду - 6 годин; підготовка клопотання про забезпечення судових витрат - 2 години;
За приписами ч.4, 5 ст.126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Судом зазначалось, що 19.02.2019р. Національним банком України було подано заперечення на заяву відповідача про відшкодування судових витрат, з огляду на завищення їх розміру та необхідності їх зменшення.
Оцінюючи доводи сторін суд зазначає наступне.
За приписами ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом; адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Згідно ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Наразі, суд зазначає, що для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок позивача має бути встановлено, що його позов не підлягає задоволенню, а у разі наявності заперечень позивача щодо співрозмірності заявленої суми компенсації також має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати відповідача були необхідними, а їх розмір є розумний та виправданий. Тобто суд зобов'язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
За наявності заперечень іншої сторони суд не зобов'язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Наразі, за висновками суду, заявлений відповідачем до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу не відповідає критеріям, що наведені у ч.4 ст.126 Господарського процесуального кодексу України.
Зокрема, як вказувалось вище, на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу відповідачем надано суду, в тому числі;
- проміжний акт від 07.12.2018р. про обсяг наданої правової допомоги відповідно до договору №10 від 02.10.2018р. про надання правової допомоги, згідно змісту якого адвокатом було надано, а клієнтом прийнято послуги на загальну суму 17 870,40 грн., виходячи з вартості однієї години роботи 1489,20 грн. Згідно вказаного акту до складу наданих послуг включено: вивчення (детальний аналіз, в тому числі, аналіз відповідної судової практики) - 4 години; підготовка відзиву та формування пакету документів для подачі до суду - 6 годин; підготовка клопотання про забезпечення судових витрат - 2 години;
Наразі, суд вважає безпідставним та необґрунтованим належним чином включення до вказаних актів вартості послуг з вивчення (детальний аналіз, в тому числі, аналіз відповідної судової практики) - 4 години, підготовки клопотання про забезпечення судових витрат - 2 години, оскільки з урахуванням предмету та підстав позовних вимог у справі, виходячи з характеру спірних правовідносин та обсягів матеріалів справи, фактично для надання означених послуг достатнім є три години у сукупності, а не шість як визначено в акті від 07.12.2018р.
Наразі, за висновками суду, включення вартості вказаних вище послуг до складу витрат на правничу допомогу взагалі є безпідставним, оскільки заявником необґрунтовано яким чином відповідні послуги узгоджуються з судовим захистом та вплинули на захист прав та законних інтересів відповідача. Крім того, за висновками суду, визначений в акті час надання таких послуг взагалі є неспіврозмірним з фактичною їх природою, та необхідним під час розгляду справи.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, судом також прийнято до уваги, що згідно ч.1 ст.3 Господарського процесуального кодексу України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.
За приписами ст.9 Конституції України, статті 19 Закону України «Про міжнародні договори України» і статті 4 Господарського процесуального кодексу України господарські суди у процесі здійснення правосуддя мають за відповідними правилами керуватися нормами документів, ратифікованих законами України.
Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950р., Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції» Україна повністю визнає на своїй території дію приписів Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо визнання обов'язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Суду в усіх питаннях, що стосуються її тлумачення і застосування.
Водночас ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий розгляд його справи.
Значення принципів справедливості та добросовісності поширюється не тільки на сферу виконання зобов'язань, а і на сферу користування правами, тобто, такі засади здійснення судочинства виступають своєрідною межею між припустимим використанням права (як формою правомірного поводження) та зловживанням правами (як формою недозволеного використання прав).
Одночасно, ст.41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що якщо суд визнає факт порушення Конвенції або протоколів до неї і якщо внутрішнє право відповідної Високої Договірної Сторони передбачає лише часткове відшкодування, Суд, у разі необхідності, надає потерпілій стороні справедливу сатисфакцію.
Всі інші доводи та міркування учасників судового процесу залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги як необґрунтовані та безпідставні.
Керуючись приписами ст.ст.123, 126, 129, 221, 244 Господарського процесуального кодексу України,
2. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.
Рішення господарського суду набирає законної сили у відповідності до приписів ст.241 Господарського процесуального кодексу України. Згідно ч.1 ст.256 та п.п.17.5 пункту 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст складено та підписано 26.02.2019р.

Суддя Спичак О.М.