ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" січня 2019 р. Справа№ 920/274/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Руденко М.А.

суддів: Пономаренка Є.Ю.

ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання Ігнатюк Г.В.

за участю представників сторін:

від позивача: представник не зявився,

від відповідача: ОСОБА_2 (ордер серії ЗР №57103 від 16.10.2018).

розглянувши у відкритому судовому засіданні Сумського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів

на рішення господарського суду Сумської області від 17.10.2018, повний текст якого складено та підписано 22.10.2018

у справі №920/274/18 (суддя Сопяненко О.Ю.)

за позовом Сумського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів

до публічного акціонерного товариства «Сумихімпром»

про стягнення адміністративно-господарських санкцій в сумі 2 445 646,42 грн та пені в сумі 1 467,39 грн.

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2018 року Сумське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів (далі-позивач) звернулося до господарського суду Сумської області з позовом про стягнення з публічного акціонерного товариства «Сумихімпром» (далі-відповідач) адміністративно-господарські санкції у розмірі 2 445 646,42 грн та 1 467,39 грн пені за порушення термінів адміністративно-господарських санкцій.

Позов мотивовано тим, що відповідачем в порушення вимог, визначених статей 19, 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», не сплачено в строк до 15 квітня 2016 року адміністративно-господарські санкції у сумі 2 445 646,42 грн за 31 робоче місце, призначене для працевлаштування інвалідів і не зайняте інвалідом. Окрім того, на підставі згаданого Закону за порушення терміну сплати адміністративно-господарських санкцій з відповідача належить стягнути пеню у розмірі 1 467,39 грн.

Рішенням господарського суду Сумської області від 17.10.2018 року у справі №920/274/18 в задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач здійснив усі передбачені чинним на момент виникнення спору законодавством заходи, спрямовані на працевлаштування інвалідів на підприємстві, що підтверджується відповідними доказами, а тому він не може бути притягнутий до відповідальності, що передбачена положеннями Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні».

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції від 17.10.2018, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Сумської області від 17.10.2018 у справі №920/274/18 скасувати та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на не правильне застосування судом першої інстанції при прийнятті судового рішення норм матеріального права, а також на неповне зясування обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків суду обставинам справи. Також, зазначив на те, що вина відповідача вбачається в неналежному виконані обовязків щодо дій з забезпечення працевлаштування осіб з інвалідністю, передбачених Законом, що призвело до порушення підприємством законодавства про соціальний захист осіб з інвалідністю, тому позивачем правомірно застосовано до відповідача нарахування адміністративно- господарських санкцій та пені у сумі 2 447 113, 81 грн.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 27.11.2018 апеляційну скаргу Сумського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Руденко М.А., суддів Дідиченко М.А., Пономаренка Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.12.2018 відкрито апеляційне провадження та призначено справу №920/274/18 до розгляду на 29.01.2019.

20.12.2018 відповідачем подано до суду відзив на апеляційну скарги, в якому просить залишити її без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, як таке, що прийнято у повній відповідності до вимог законодавства України.

Представник відповідача в судове засідання з'явився, доводи викладені у відзиві підтримав у повному обсязі.

Представник позивача в судове засідання не зявився. При цьому, 28.01.2019 від позивача до суду надійшло клопотання, в якому просить розгляд справи проводити без участі його представника, а також зазначає, що доводи викладені ним в апеляційній скарзі підтримує у повному обсязі.

Розглянувши в судовому засідання дане клопотання, дослідивши наявні матеріали справи та заслухавши думку представника відповідача, колегія суддів вважає, що зазначене клопотання підлягає задоволенню, оскільки неявка позивача не перешкоджає вирішенню справи по суті.

Заслухавши пояснення представника відповідача, вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги та відзиву, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, виходячи з вимог чинного законодавства, колегія суддів дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції не підлягає скасуванню чи зміні, виходячи з наступного.

Згідно із ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Законом України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», який визначає основи соціальної захищеності інвалідів в Україні і гарантує їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість інвалідам ефективно реалізувати права та свободи людини і громадянина та вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними можливостями, здібностями і інтересами.

Згідно статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю відповідно до нормативу, встановленого частиною першою статті 19, і забезпечують працевлаштування осіб з інвалідністю.

Відповідно до статті 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих осіб з інвалідністю менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, де працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю.

У відповідності до ч.2 ст.20 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» (далі-Закон) порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

Позивач вказує, що за 31 робоче місце, призначене для працевлаштування осіб з інвалідністю та не зайняте особоми з інвалідністю, відповідач до 15.04.2018 року повинен був самостійно сплатити адміністративно-господарські санкції та пеню.

На підставі наданого відповідачем звіту про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2017 рік за формою 10-ПІ № 50 від 12.01.2018 звіту позивачем здійснено розрахунок боргу, відповідно до якого сума адміністративно-господарських санкцій склала 2 445 646,42 грн та 1 467,39 грн пені.

Відповідно до ч.1 ст.218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Частиною другою наведеної статті передбачено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Зі змісту частини другої статті 218 Господарського кодексу України вбачається, що вказана норма встановлює підстави для звільнення від відповідальності, як за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання (за що встановлено відповідальність у вигляді відшкодування збитків, штрафні санкції, або оперативно-господарські санкції), так і за порушення правил здійснення господарської діяльності (за що встановлено відповідальність у вигляді адміністративно-господарських санкцій).

Отже, суб'єкт звільняється від відповідальності, зокрема, за порушення правил здійснення господарської діяльності (тобто від адміністративно-господарських санкцій), якщо доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення правопорушення.

До обов'язків роботодавців щодо забезпечення працевлаштування інвалідів в силу приписів частини третьої статті 17, частини першої статті 18, частин другої, третьої та п'ятої статті 19 Закону фактично віднесено укладання трудового договору з інвалідом, який самостійно звернувся до роботодавця або був направлений до нього державною службою зайнятості (бо в силу статті 21 Кодексу законів про працю України саме наявність трудового договору вказує на виникнення у працівника обов'язку виконувати певну роботу, а у роботодавця обов'язку виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці), а у силу приписів частини третьої статті 18 Закону - підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Разом з тим, як випливає з приписів частини третьої статті 18 Закону до обов'язків органів державної служби зайнятості законодавцем віднесена організація працевлаштування інвалідів, бо саме з цією метою роботодавці зобов'язані надавати державній службі зайнятості відповідну інформацію.

Таким чином, передбачена частиною першою статті 20 Закону міра юридичної відповідальності у вигляді виникнення обов'язку здійснити грошовий платіж на користь Фонду соціального захисту інвалідів має наставати або у разі порушення роботодавцем вимог частини третьої статті 18 Закону, а саме: не виділення та не створення робочих місць, не надання державній службі зайнятості інформації, не звітування перед Фондом соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів, так як саме ця бездіяльність має своїм фактичним наслідком позбавлення державної служби зайнятості можливості організувати працевлаштування інвалідів, або у разі порушення роботодавцем вимог частини третьої статті 17, частини першої статті 18, частин другої, третьої та п'ятої статті 19 Закону, що полягає у безпідставній відмові у працевлаштуванні інваліда, який звернувся до роботодавця самостійно чи був направлений до нього державною службою зайнятості.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, у 2017 році на ПАТ «Сумихімпром» було створено 168 робочих місць для працевлаштування інвалідів, що підтверджено штатним розписом керівників, спеціалістів, службовців та робітників ПАТ «Сумихімпром» для працевлаштування інвалідів (а.с.152-158 т.1).

Відповідач повідомляв позивача про наявність вакантних місць для працевлаштування інвалідів шляхом подачі Сумському обласному відділенню Фонду соціального захисту інвалідів Звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2017 рік (форма №10 ІІІ) (а.с.105 т.1).

Також, з метою отримання допомоги в направленні на працевлаштування на ПАТ «Сумихімпром» інвалідів, відповідачем направлено листи, до Зарічного МСЕК, Сумського міжрайонного МСЕК, Обласної МСЕК, Ковпаківської МСЕК, Сумської обласної громадської організації інвалідів України «Поступ», Сумської обласної ради первинних організацій Українського фонду реабілітація інвалідів, Сумського міського центру зайнятості (а.с.32-91 т.1).

Зокрема, Сумським міським центром зайнятості було направлено на працевлаштування на ПАТ «Сумихімпром» за 2017 рік 9 осіб з інвалідністю та на товариство самостійно звернулося 9 осіб з інвалідністю, яких прийнято на роботу, що підтверджено розпорядженнями №1066 від 18.07.2017, № 1436 від 18.09.2017, № 1277 від 22. 08.2017, № 1870 від 27.11.2017, № 867 від 19.06.2017, № 1621 від 17.10.2017, № 752 від 31.05.2017, № 747 від 30.05.2017, № 1378 від 06.09.2017. При цьому, 7 осіб відмовились від працевлаштування, що підтверджено особистими підписами вказаних осіб на направленнях на роботу(а.с.106-114, 159-167 т.1).

Таким чином, відповідачем здійснено всіх заходів для працевлаштування інвалідів, зокрема, систематичне повідомлення центру зайнятості про наявність вакантних посад для працевлаштування інвалідів, інформування позивача про вказані дії та надання копії звітів про попит на робочу силу, а тому застосування до нього адміністративно-господарських санкцій та стягнення пені є безпідставним.

До того ж, оскільки інваліди безпосередньо до товариства для працевлаштування не звертались, відповідно жодному інваліду відповідачем не було відмовлено у працевлаштуванні. Доказів протилежного позивачем не ненадано, а матеріали справи не містять.

Враховуючи те, що відповідачем були виконані вимоги Закону щодо прийняття заходів для працевлаштування інвалідів, доказів того, що підприємство не створило робочі місця для інвалідів, відмовляло інвалідам у прийнятті на роботу, несвоєчасно надавало державній службі зайнятості інформацію щодо наявності вакансій, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, або несвоєчасно звітувало Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, позивачем не надано, колегія суддів дійшла висновку про те, що у позивача не було підстав звертатися до суду для застосування до відповідача адміністративно-господарських санкцій.

З огляду на що, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем вжито всіх необхідних заходів для працевлаштування інвалідів та причини непрацевлаштування інвалідів не залежали від самого роботодавця, тому в його діях відсутній склад правопорушення і на нього не може бути покладена відповідальність у вигляді застосування адміністративно-господарських санкцій.

Також, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення правомірно враховано те, що ухвалою господарського суду Сумської області від 24.10.2011 порушено провадження у справі №5021/2509/2011 про банкрутство ПАТ «Сумихімпром», пунктом пятим якої введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

Мораторій передбачає заборону на нарахування неустойки (штрафу, пені), не застосовуються інші санкції на невиконання чи неналежне виконання грошових зобовязань і зобовязань, щодо сплати страхових внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування та інші види страхування, податків і зборів (обовязкових платежів.)

Тобто, боржник має виконувати зобовязання, що виникли після введення мораторію, але пеня та штраф за їх невиконання або неналежне виконання не нараховується, за винятком випадків, які можуть бути встановлені спеціальними нормами законодавства.

Крім того, відповідно до п.3.10 Порядку нарахування пені підприємствам, установам, організаціям та фізичним особам, які використовують найману працю, за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій, передбачених Законом України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» (наказ Міністерства праці та соціальної політики України від 15.05.2007 № 223) протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів пеня не нараховується.

Відповідно до ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказів, які б спростовували вище встановлені та зазначені судом обставини, учасниками справи не надано.

Враховуючи викладені обставини, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правомірно відмовлено в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Доводи скаржника з приводу не правильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.

Інші доводи, наведені скаржником в апеляційній скарзі, колегією суддів до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються вищевикладеним та матеріалами справи. Також, відсутні підстави для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення в розумінні ст.277 ГПК України з викладених в апеляційній скарзі обставин.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла до висновку про те, оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає законодавству та матеріалам справи, а тому відсутні підстави для його скасування чи зміни. Колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Судові витрати (судовий збір) на підставі ст.129 ГПК України покладаються на скаржника.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст.129, 252, 263, 269, 270, 273, 275, 276, 281-285 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу Сумського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на рішення господарського суду Сумської області від 17.10.2018 у справі №920/274/18 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Сумської області від 17.10.2018 у справі №920/274/18 залишити без змін.

3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на Сумське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів

4.Матеріали справи №920/274/18 повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст судового рішення складено 13.02.2019

Головуючий суддя М.А. Руденко

Судді Є.Ю. Пономаренко

ОСОБА_1