ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" лютого 2019 р. Справа №909/452/18

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Кравчук Н.М.

суддів Кордюк Г.Т.

Хабіб М.І.

при секретарі судового засідання Кобзар О.В.

розглянувши апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Будинкевича Миколи Степановича, б/н від 27.11.2018 (вх. № ЗАГС 01-05/1364/18 від 03.12.2018)

на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 10.10.2018 (суддя Фанда О.М., повний текст складено 22.10.2018)

у справі № 909/452/18

за позовом: фізичної особи-підприємця Будинкевича Миколи Степановича (надалі ФОП Будинкевич М.С.), с. Оболоня, Волинський район, Івано-Франківська область

до відповідача: Долинської міської ради Івано-Франківської області, м. Долина, Івано-Франківська область

про визнання додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки укладеною

за участю представників сторін:

від позивача:Андрійкович Я.Ф.- адвокат (договір-доручення про надання правової допомоги та представлення інтересів від 27.11.2018)

від відповідача: Федор М.М. - представник (довіреність № 26/05-26/37в від 09.01.2019)

ВСТАНОВИВ:

ФОП Будинкевич М.С. звернувся до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до відповідача Долинської міської ради Івано-Франківської області про визнання договору оренди земельної ділянки укладеного 14.12.2010 між Долинською міською радою та ФОП Будинкевич М.С., зареєстрований в управлінні Держкомзему 28.08.2012 за №00302 із змінами в Додатковій угоді №4 від 17.08.2012 - поновленим на умовах поданого позивачем проекту додаткової угоди №5 від 24.05.2018, яку вважати укладеною.

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 10.10.2018 у справі № 909/452/18 в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд виходив з того, що позивач, при зверненні до відповідача про переважне право на продовження договору оренди в порядку ч.1-5 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» не подав проекту додаткової угоди. Отже, позивач не скористався своїм переважним правом на поновлення договору оренди землі. Також зазначив, що позивач, заявляючи вимогу про визнання укладеною додаткову угоду, виклав її в редакції, що суперечить ч.6 ст. 33 ЗК «Про оренду землі».

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ФОП Будинкевич М.С. подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що судом першої інстанції не в повному обсязі з'ясовано всі обставини справи, які мають значення для правильного вирішення господарського спору, не враховано надані ним докази, а відтак, винесено необ'єктивне рішення, просить його скасувати, прийняти нове, яким задоволити позовні вимоги повністю. Зокрема, скаржник зазначає, що він по сьогоднішній час використовує земельну ділянку за призначенням та сплачує орендну плату. На думку скаржника, у Постанові Вищого господарського суду України у справі № 909/1043/15 містяться встановлені висновки, що мають слугувати для задоволення даних позовних вимог. ФОП Будинкевич М.С. вважає, що місцевий господарський суд дійшов помилкового висновку про те, що позивача було належним чином повідомлено про те, що питання продовження терміну дії спірного договору не набрало необхідної кількості голосів на сесії міської ради. Оскільки, такі повідомленні були направлені ФОП Будинкевичу М.С. міським головою - Гаразд В.С., а не Долинською міською радою.

Представник скаржника в судовому засідання доводи апеляційної скарги підтримав повністю.

Долинська міська рада відзиву на апеляційну скаргу не подала, представник в судовому засіданні проти доводів скаржника заперечив в усному порядку, просить рішення місцевого господарського суду залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Розглянувши апеляційну скаргу, здійснивши оцінку доказів, що містяться в матеріалах справи, заслухавши учасників справи, Західний апеляційний господарський суд, встановив наступне.

Відповідно до рішення виконавчого комітету Долинської міської ради від 29.03.2001 №58 надано дозвіл підприємцю Будинкевичу М.С. на встановлення торгового павільйону по продажу продпромтоварів по вул Шевченка в м. Долині (територія Привокзальної площі) терміном на однин рік до 29.03.2002 (а.с. 20).

В подальшому відповідачу рішеннями виконавчого комітету міської ради було продовжено термін розміщення малої архітектурної форми (а.с. 111-117).

У вказаних рішеннях підприємця Будинкевича М.С. попереджалось про те, що у разі будівництва автовокзалу необхідно провести демонтаж павільйону за власні кошти, що вказує на той факт, що тимчасова споруда встановлюється на певний термін і за потреби територіальної громади, тимчасова споруда повинна бути демонтована, а спірна земельна ділянка звільнена.

14.12.2010 між Долинською міською радою (орендодавець) та ФОП Будинкевичем М.С. (орендар) укладено договір оренди земельної ділянки, відповідно до умов якого орендодавець, на підставі рішення Долинської міської ради від 26.11.2010 № 37-2/2010 надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку несільськогосподарського призначення для обслуговування торгового павільйону, яка знаходиться за адресою: Івано-Франківська область, м. Долина, вул. Шевченка (Вокзальна площа) загальною площею 0,0070га. Даний договір зареєстрований 28.08.2012 за №00302 (а.с. 78-79, 84).

Згідно п.3.1 договору сторони погодили, що договір укладено терміном до 26.05.2011. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 5 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

Пунктом 11.2 договору встановлено, що дія договору припиняється, зокрема, у разі закінчення строку, на який його було укладено.

В подальшому, рішеннями міської ради термін дії договору оренди неодноразово було продовжено, в зв'язку з чим між сторонами було підписано ряд відповідних додаткових угод (а.с. 80-83).

Зокрема, рішенням Долинської міської ради від 04.08.2011 №329-9/2011, з врахуванням рішення від 23.02.2012 № 570-16/2012, термін дії спірного договору було продовжено на дев'ять місяць (а.с. 85-86).

Рішенням Долинської міської ради від 31.05.2012 № 673-19/2012 термін дії спірного договору було продовжено на один місяць (а.с. 87).

Рішенням Долинської міської ради від 10.08.2012 № 768-21/2012 термін дії рішення від 31.05.2012р. продовжено до 12.09.2012 (а.с. 88).

У п.3.1 додаткової угоди № 4 від 17.08.2012 до договору оренди земельної ділянки від 14.12.2010, сторони погодили, що договір укладено терміном до 12.09.2012. По закінченню терміну оренди, орендарю в місячний термін привести дану земельну ділянку до стану не гіршому порівняно з тим, у якому одержано її в оренду, включаючи знесення торгового павільйону за власний рахунок, та передати земельну ділянку міській раді по акту приймання-передачі (а.с. 83).

04.09.2012 позивач звернувся до Долинської міської ради із заявою про поновлення терміну дії спірного договору на п'ять років (а.с. 89).

Однак, 27.09.2012 Долинська міська рада листом № 08/1828 повідомила підприємця Будинкевича М.С. про те, що питання про продовження терміну дії спірного договору не набрало необхідної кількості голосів на сесії міської ради та заперечила у продовженні договору оренди земельної ділянки. Також повідомила, що оскільки рішенням міської ради від 10.08.2012 №768-21/2012 було продовжено термін дії договору до 12.09.2012, то відповідно вимагає до 12.10.2012 демонтувати торговий павільйон та передати земельну ділянку міській раді по акту приймання-передачі (а.с. 90-93).

Не зважаючи на те, що питання про продовження терміну дії спірного договору не набрало необхідної кількості голосів, позивач продовжував використовувати спірну земельну ділянку, сподіваючись на продовження терміну дії спірного договору в майбутньому.

24.07.2013 Долинська міська рада звернулася листом №12/777 до підприємця Будинкевича М.С., в якому повторно повідомила про те, що заява щодо продовження терміну дії спірного договору була внесена на розгляд 23 сесії міської ради 26.09.2012, однак, при голосуванні вона не була підтримана більшістю депутатів і не отримала необхідної кількості голосів для прийняття рішення (а.с. 39).

На виконання постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 03.12.2014 по справі №876/11166/13 (а.с. 28), Долинською міською радою 29.01.2015 повторно розглядалося питання Будинкевича М.С. про продовження терміну дії договору оренди згідно заяви від 04.09.2012, проте рішення не було прийнято, що підтверджується витягом із протоколу пленарного засідання (а.с. 94-99).

У вересні 2015 року ФОП Будинкевич М.С. звернувся до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до Долинської міської ради про визнання поновленим договору оренди земельної ділянки від 14.12.2010 зі змінами від 17.08.2012, та визнання за ФОП Будинкевичем М.С. права орендного користування земельною ділянкою, яка розташована на вул. Шевченка в м.Долина площею 0,0070 га на умовах договору оренди земельної ділянки, укладеного між ФОП Будинкевичем М.С. та Долинською міською радою, який зареєстрований 28.08.2012 за №00302 терміном на 5 років до 12.09.2017.

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 10.11.2016 у справі №909/1043/15 залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 14.02.2017 та постановою Вищого господарського суду України від 29.11.2017 у позовних вимогах ФОП Будинкевича М.С. до відповідача Долинської міської ради відмовлено повністю (а.с. 34-37).

16.03.2016 ВК Долинської міської ради прийняв рішення № 31 «Про демонтаж тимчасових споруд», яким зобов'язано Будинкевича М.С. в місячний термін демонтувати спірну тимчасову споруду (а.с. 105).

Проте, дане рішення підприємцем в добровільному порядку виконано не було. В зв'язку з чим, Долинська міська рада у червні 2017 звернулась до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до ФОП Будинкевича М.С. із вимогою демонтувати тимчасову споруду та повернути земельну ділянку площею 0,0070 га, яка знаходиться по вулиці Шевченка в м. Долина.

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 13.12.2017 позовні вимоги задоволено в повному обсязі. Дане рішення набрало законної сили. На примусове виконання рішення суду по справі № 909/543/17 було видано накази 29.12.2017 (а.с. 106-107).

ФОП Будинкевич М.С. вважаючи відмову відповідача у поновлені терміну дії договору незаконною, оскільки відповідне рішення на сесії міської ради прийнято не було, а міський голова не вправі самостійно вирішувати спірне питання, звернувся до суду із даним позовом. Відтак, на думку позивача, оскільки він після закінчення строку дії договору продовжив користуватись земельною ділянкою та сплачувати орендну плату, за відсутності заперечень відповідача проти продовження договору протягом місяця після закінчення його дії, то відповідно наявні правові підстави для поновлення терміну дії договору оренди згідно ч.6 ст. 33 ЗУ "Про оренду землі".

В свою чергу відповідач проти позову заперечує, вважає, що договір припинив свою дію, рішення щодо продовження терміну дії спірного договору міською радою не приймалося, відтак відсутні підстави для задоволення позовних вимог. Крім того, звертає увагу на те, що на примусове виконання рішення суду по справі № 909/543/17, виконавчою службою було демонтовано тимчасову споруду (торговий павільйон), який був розміщений за адресою: м. Долина, вул. Шевченка (Привокзальна площа), для обслуговування якого і був укладений спірний договір земельної ділянки.

При винесенні постанови колегія суддів керувалася наступним.

Відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом України «Про оренду землі», законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Законом України «Про оренду землі» визначено умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі.

Згідно ч.1 ст. 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі припиняється, зокрема в разі закінчення строку, на який його було укладено.

Аналогічна умова передбачена сторонами у п. 11.2 договору оренди земельної ділянки від 14.12.2010.

Статтею 33 Закону України "Про оренду землі" регламентовано поновлення договору оренди землі на новий строк як у випадку реалізації переважного права орендаря перед іншими особами за умови дотримання порядку, визначеного частинами 2- 5 цієї норми, так і у випадку, коли орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди (частина 6 цієї норми).

При цьому підстави для поновлення договору оренди земельної ділянки, передбачені у частинах 1- 5 і частині 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі", не пов'язані одна з іншою.

Відповідно до чч.1-5 вказаного Закону, по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі).

Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. У разі смерті орендодавця до спливу строку дії договору оренди землі орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це спадкоємця земельної ділянки протягом місяця з дня, коли йому стало відомо про перехід права власності на земельну ділянку.

До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди.

При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

Тобто реалізація переважного права на поновлення договору оренди, яка передбачена ч. 1 ст. 33 Закону України "Про оренду землі", можлива лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури і строків.

Отже, для застосування частини 1-5 статті 33 Закону України "Про оренду землі" та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди згідно частинами 2 - 5 цього закону необхідно встановити такі юридичні факти: орендар належно виконує свої обов'язки за договором; орендар до закінчення строку дії договору повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив орендаря про наявність заперечень та своє рішення.

З досліджених судом доказів у справі вбачається відсутність надання позивачем при зверненні до відповідача про переважне право на продовження договору оренди в порядку ч.1-5 ст. 33 Закону України "Про оренду землі" проекту додаткової угоди. Вказана обставина не заперечується позивачем та встановлена в постанові ВГСУ від 29.11.2017 по справі №909/1043/15 (а.с. 169-172).

Отже, позивач не скористався належно своїм переважним правом на поновлення договору оренди землі.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з твердженням позивача, що відмова відповідача у поновлені терміну дії договору у формі листів за підписом міського голови, не є рішенням орендодавця, оскільки заперечення органу місцевого самоврядування, як орендодавця земельної ділянки, може здійснюватися шляхом прийняття відповідних рішень.

Пунктом "а" ч. 1 ст. 12 ЗК України передбачено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад.

В силу вимог п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" питання регулювання земельних відносин (у тому числі надання земельних ділянок) вирішується виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради.

Із зазначених норм законодавства України вбачається, що питання оренди земельних ділянок вирішуються сільською, селищною, міською радою на пленарних засіданнях шляхом прийняття відповідних рішень.

З урахуванням наведеного, листи-відповіді від 27.09.2012 № 08/1828 та від 24.07.2013 № 12/777 з повідомленням про відсутність необхідної кількості голосів на сесії міської ради для прийняття рішення щодо задоволення заяви орендаря про поновлення договору, підписані міським головою, не є запереченням Ради щодо поновлення договору оренди.

Слід також зазначити, що під час розгляду господарської справи № 909/1043/15 за позовом ФОП Будинкевич М.С. до Долинської міської ради про визнання поновленим договору оренди земельної ділянки та про визнання права оренди, судом касаційної інстанції звернуто увагу на те, що поновлення договору оренди землі в судовому порядку в передбачений статтею 33 Закону України "Про оренду землі" спосіб вимагає укладення додаткової угоди між сторонами, як єдиної підстави продовження орендних правовідносин, що безпосередньо випливає зі змісту зазначеної правової норми. Проте при зверненні до суду з даним позовом позивач не долучив проекту додаткової угоди про поновлення спірного договору (а.с. 169-172)

Недотримавшись процедури повідомлення про намір реалізувати переважне право на продовження договору, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що ФОП Будинкевич М.С. стверджує, що він по даний час використовує земельну ділянку за призначенням, вчасно сплачує орендну плату, відтак вважає, що наявні підстави для поновлення терміну дії договору оренди земельної ділянки.

Тобто, предметом судового розгляду у межах даної справи є матеріально-правова вимога позивача про визнання поновленим договору оренди на той самий строк на тих самих умовах. Проте, крім наведених вище підстав, визначено також підставу позову з посиланням на ч. 6 ст. 33 Закону України "Про оренду землі".

Частина 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» передбачає, що у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. У цьому випадку укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі здійснюється із уповноваженим керівником органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування без прийняття рішення органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної або комунальної власності).

Додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов'язковому порядку (ч.8 ст. 33 Закону).

Суть поновлення договору оренди згідно із ч.6 ст.33 Закону полягає у тому, що орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку оренди, а орендодавець, відповідно, не заперечує у поновленні договору, зокрема у зв'язку з належним виконанням договору оренди землі.

У контексті поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених ч. 6 ст. 33 Закону України "Про оренду землі", необхідно зауважити, що такий договір може бути поновлено виключно на тих самих умовах і на той самий строк. Тобто орендар не може вимагати поновлення договору оренди землі на інших умовах. Щодо прав та обов'язків орендодавця слід акцентувати, що він має право заперечити стосовно поновлення згідно із цією частиною статті 33 Закону України "Про оренду землі", і таке заперечення має бути заявлено саме протягом одного місяця після закінчення дії договору оренди землі, що безпосередньо випливає зі змісту частини 6 зазначеної статті.

У подальшому, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення дії договору оренди і орендодавець не надав заперечень стосовно поновлення цього договору протягом одного місяця після його закінчення договір є поновленим автоматично, в силу закону, а орендар з метою приведення правовідносин оренди у відповідність до вимог чинного законодавства має право звернутися із вимогою про визнання укладеною угоди про поновлення договору на тих самих умовах і на той самий строк, що безпосередньо випливає з ч. 8 ст. 33 Закону України "Про оренду землі".

Натомість, позивач, звертаючись до суду з вимогами про визнання поновленим договору оренди землі та визнання укладеної додаткової угоди №5 до договору оренди землі, долучив до матеріалів справи проект додаткової угоди, в якому просить в п.1 внести зміни до договору оренди земельної ділянки від 14.12.2010, зареєстрованого за №163/10, а саме: в розділі 111 замість дати 26.05.2011 року» вважати « 26 травня 2023 року» (а.с. 41).

При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що основний договір оренди земельної ділянки був укладений з 14.12.2010 по 26.05.2011 (а.с. 78-80).

Приписами ч.4 ст. 33 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що у разі поновлення договору оренди землі умови договору можуть бути змінені за згодою сторін з укладенням додаткової угоди.

Істотними умовами договору оренди землі є, зокрема, строк дії договору оренди (ч.1 ст. 15 Закону України «Про оренду землі».

Пунктом 11.1 договору оренди земельної ділянки від 14.112.2010 сторони, зокрема, узгодили, що зміни умов договору здійснюються у письмовій формі за взаємною згодою сторін.

Приписами ст. 30 Закону України "Про оренду землі" визначено, що зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку.

Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду (ст. 188 ГК України).

В матеріалах справи відсутні докази звернення позивача до відповідача з пропозицією внести зміни у договір оренди землі під час укладання додаткової угоди про продовження дії договору оренди саме строком до « 26 травня 2023 року», як то передбачено ч.4 ст. 33 Закону України "Про оренду землі".

Відтак, колегія суддів вважає безпідставним посилання позивача на те, що до спірних правовідносин повинна застосовуватись ч. 6 ст. 33 Закону України "Про оренду землі" про автоматичне поновлення договору оренди на той самий строк і на тих самих умовах, оскільки, як свідчать матеріали справи, позивачем додано проект нового договору оренди земельної ділянки на інших умовах, що унеможливлює в даному випадку застосування приписів статті 33 Закону України "Про оренду землі" щодо поновлення договору.

Беручи до уваги вищенаведене, суд апеляційної інстанції вважає, що недотримання процедури повідомлення про намір реалізувати переважне право на продовження договору та зміна умов договору при реалізації права продовження договору на тих самих умовах після його закінчення, дає підстави суду для висновку про відмову в позові.

Відповідачем було заявлено заяву про застосування строків позовної давності (а.с. 76-77).

Приписами статей 256, 257, 267 ЦК України встановлено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки та застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Змістом ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушено право або охоронюваним законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості.

З огляду на вказане, а також враховуючи необґрунтованість та безпідставність заявлених позовних вимог у даній справі суд дійшов висновку про відсутність підстав для застосування наслідків спливу позовної давності, передбачених ст. 267 ЦК України.

Щодо доводів скаржника про те, що він по сьогоднішній час використовує земельну ділянку за призначенням та сплачує орендну плату, то колегія суддів зазначає, що даний факт не підтверджується матеріалами справи. Оскільки, як зазначалося вище, рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 13.12.2017, яке набрало законної сили, вирішено демонтувати тимчасову споруду та повернути земельну ділянку площею 0,0070 га, яка знаходиться по вулиці Шевченка в м. Долина Долинській міській раді. На примусове виконання даного рішення було відкрите виконавче провадження (а.с. 106-110). З матеріалів справи вбачається, що саме для обслуговування зазначеної тимчасової споруди (торговий павільйон), який був розміщений за адресою: м. Долина, вул. Шевченка (Привокзальна площа), і було укладено спірний договір земельної ділянки.

Таким чином, матеріали справи свідчать про те, що, приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, місцевий господарський суд всебічно, повно і об'єктивно дослідив матеріали справи в їх сукупності, дав вірну юридичну оцінку обставинам справи та прийняв рішення, яке відповідає вимогам закону та обставинам справи.

Твердження скаржника про порушення і неправильне застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення не знайшло свого підтвердження, в зв'язку з чим підстави для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового рішення відсутні.

Приписами ст. 13 ГПК України визначено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Дана норма кореспондується зі ст. 46 ГПК України, в якій закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.

Згідно зі ст. ст. 73,74,77 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частиною 1 ст. 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безсторонньому дослідженні наявних у справі доказів.

Однак, апелянтом всупереч вищенаведеним нормам права, не подано доказів, які б підтвердили факти, викладені в позовній заяві, а доводи, наведені в апеляційній скарзі, не спростовують правомірність висновків, викладених в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції.

В свою чергу відповідачем належними та допустимими доказами підтверджено свої доводи.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись, ст.ст. 269, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ :

1. Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 10.10.2018 у справі № 909/452/18 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку в строки передбаченні ст.288 ГПК України.

3. Справу повернути до Господарського суду Івано-Франківської області.

Головуючий суддя Н.М. Кравчук

судді Г.Т. Кордюк

М.І. Хабіб