ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

07.02.2019

Справа № 910/17353/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Гулевець О.В. за участю секретаря судового засідання Письменної О.М., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом          Державного підприємства "Одеський морський торговельний порт"

до                     Приватного акціонерного товариства "ЗАВОД "КУЗНЯ НА РИБАЛЬСЬКОМУ"

про                     стягнення 668 339,17 грн.

за участю представників:

від позивача:                     Сидоров О.В.

від відповідача:           не з’явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне підприємство "Одеський морський торговельний порт" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "ЗАВОД "КУЗНЯ НА РИБАЛЬСЬКОМУ" про стягнення 668 339,17 грн., з яких 607 497,62 грн. пені та 60841,55 грн. 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов’язань за договором № СР-518 від 14.08.2017, в частині своєчасної оплати виконаних позивачем робіт.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.12.2018 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/17353/18, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі на 24.01.2019.

21.01.2018 через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позов, в якому відповідач навів конррозрахунок пені та 3% річних та частково заперечив позовні вимоги позивача в частині стягнення пені у сумі 4566,78 грн. та 3% річних у сумі 1238,55 грн.

В судовому засіданні 24.01.2019 враховуючи відсутність клопотань та повідомлень учасників судового процесу про намір вчинити дії, строк вчинення яких обмежений підготовчим провадженням, відсутність інших клопотань, заяв від сторін, судом закрито підготовче провадження та призначено справу №910/17353/18 до судового розгляду по суті на 07.02.2019, про що постановлено ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання. Відповідачу направлено ухвалу про повідомлення про розгляд справи по суті.

31.01.2018 через відділ діловодства суду від позивача надійшла відповідь на відзив.

Представник позивача в судовому засіданні 07.02.2019 надав пояснення по суті позовних вимог, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання 07.02.2019 не з’явився. Відповідач був належним чином повідомлений про розгляд справи ухвалою суду від 24.01.2019, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення №270.

Згідно із ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

В судовому засіданні 07.02.2019 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з’ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об’єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

14.08.2017 між Приватним акціонерним товариством "ЗАВОД "КУЗНЯ НА РИБАЛЬСЬКОМУ" (замовник, відповідач) та Державним підприємством "Одеський морський торговельний порт" (виконавець, позивач) було укладено договір № СР-518 (далі - договір), відповідно до умов якого виконавець зобов’язався виконати роботи з ремонту навчального корабля "Вінниця" (надалі - судно) в обсязі, передбаченому договірною відомістю-кошторисом вартості ремонту (додаток №1), яка є невід’ємною частиною цього договору, а замовник зобов’язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Датою початку робіт вважається дата підписання сторонами акту приймання судна в ремонт. Датою закінчення робіт є дата підписання сторонами акту приймання-передачі судна з ремонту (п. 3.1., п. 3.2. договору).

В пункті 4.1. договору сторони погодили, що загальна вартість ремонту судна обчислена відповідно до розділу 2 цього договору, повинна бути виплачена замовником виконавцю наступним чином:

передоплата 30% до договірній відомості-кошторису вартості ремонту протягом 5 (п’яти) банківських днів з дня отримання рахунку замовником (пп. 4.1.1.);

оплата відповідно до підписаних актів проводиться протягом 5 (п’яти) банківських днів з дня отримання рахунку (пп. 4.1.2.);

остаточний розрахунок проводиться за виконавчою відомістю-кошторисом вартості ремонту судна і після підписання акту виходу з ремонту з урахуванням оплати, здійсненої згідно з п.п. 4.1.1., 4.1.2. цього договору, протягом 5 (п’яти) банківських днів з дня отримання рахунку замовником і до виходу судна з акваторії Одеського морського торгового порту (пп. 4.1.3.).

У відповідності до пп.11.2.3. п. 11.2. договору сторони погодили, що за прострочення платежів замовник сплачує виконавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, діючої в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день затримки.

На виконання умов договору позивачем було виконано роботи та виставлено наступні рахунки: № 200075_1-3 від 15.12.2017 (отриманий відповідачем 04.01.2018); № 200075_4 від 16.02.2018 (отриманий відповідачем 21.02.2018); № 200075_5 від 16.02.2018 (отриманий відповідачем 21.02.2018); № 200075/6 від 28.02.2018 (отриманий відповідачем 23.03.2018); № 200075/7 від 11.04.2018 (отриманий відповідачем 24.04.2018); № 200075/8 від 18.05.2018 (отриманий відповідачем 29.05.2018); № 200075_9 від 21.06.2018 (отриманий відповідачем 23.06.2018); № 200075/10 від 09.07.2018 (отриманий відповідачем 13.07.2018); № 200075/12 від 10.09.2018 (отриманий відповідачем 25.09.2018).

В обґрунтування заявлених вимог позивач, посилається на те, що в порушення умов договору № СР-518 від 14.08.2017 відповідач здійснював оплату виставлених рахунків із порушенням строків, встановлених умовами договору, у зв’язку із чим позивачем нараховані та заявлені до стягнення сума 607 497,62 грн. пені та 60841,55 грн. 3% річних.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 837 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові (ч. 2 1 ст. 837 Цивільного кодексу України).

Частиною першою статті 854 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Як встановлено судом, умовами пункту 4.1. договору передбачено, що відповідач здійснює оплату за виконані позивачем роботи протягом 5 (п’яти) банківських днів з дня отримання рахунку.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов’язковим для виконання сторонами.

Згідно із ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічна правова норма передбачена частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України.

Згідно із приписами статті 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

На виконання умов договору позивачем було виконано роботи та виставлено наступні рахунки: № 200075_1-3 від 15.12.2017 (отриманий відповідачем 04.01.2018); № 200075_4 від 16.02.2018 (отриманий відповідачем 21.02.2018); № 200075_5 від 16.02.2018 (отриманий відповідачем 21.02.2018); № 200075/6 від 28.02.2018 (отриманий відповідачем 23.03.2018); № 200075/7 від 11.04.2018 (отриманий відповідачем 24.04.2018); № 200075/8 від 18.05.2018 (отриманий відповідачем 29.05.2018); № 200075_9 від 21.06.2018 (отриманий відповідачем 23.06.2018); № 200075/10 від 09.07.2018 (отриманий відповідачем 13.07.2018); № 200075/12 від 10.09.2018 (отриманий відповідачем 25.09.2018).

Таким чином, останнім днем оплати по рахунку № 200075_1-3 є 12.01.2018, по рахунку № 200075_4 – 21.02.2018, по рахунку № 200075_5 – 28.02.2018, по рахунку №200075/6 – 30.032.018, по рахунку № 200075/7 – 03.05.2018, по рахунку № 200075/8 – 05.06.2018, по рахунку № 200075_9 – 03.07.2018, по рахунку № 200075/10 від 09.07.2018 – 20.07.2018, по рахунку № 200075/12 – 02.10.2018.

У відповідності до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Як підтверджено матеріалами справи відповідач оплату виставлених позивачем рахунків у строки передбачені договором, не здійснив. Так, в порушення умов договору, відповідач оплату рахунків № 200075_1-3 та № 200075_4 здійснив 17.08.2018 та 27.08.2018; оплату рахунків № 200075_5, №200075/6, № 200075/7, № 200075/8, № 200075_9, №200075/10 здійснив 27.08.2018; та оплату рахунку № 200075/12 здійснив 18.10.2018.

Факт прострочення сплати за договором № СР-518 від 14.08.2017 відповідачем не заперечується.

В пункті 1.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" визначено, що з урахуванням приписів статті 549, частини другої статті 625 ЦК України та статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" правовими наслідками порушення грошового зобов'язання, тобто зобов'язання сплатити гроші, є обов'язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Оскільки, матеріалами справи підтверджено факт наявності прострочення відповідачем виконання грошового зобов’язання, то позивачем правомірно здійснено нарахування пені та 3% річних.

За змістом з ч. 2 ст. 217 ГК України одним з видів господарських санкцій є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (ч. 1 ст. 230 ГК України).

За приписами ч.1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Згідно із ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Частиною 6 статті 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов’язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов’язання мало бути виконано.

В пункті пп.11.2.3. п. 11.2. договору сторонами погоджено, що за прострочення платежів відповідач сплачує позивачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, діючої в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день затримки.

З розрахунку позивача вбачається, що нарахування пені позивач здійснює за періоди: з 13.01.2018 по 14.07.2018 (по рахунку № 200075_1-3), з 01.03.2018 по 26.08.2018 ( по рахунку № 200075_4), з 01.03.2018 по 26.08.2018 (по рахунку № 200075_5), з 31.03.2018 по 26.08.2018 (по рахунку № 200075/6), з 04.05.2018 по 26.08.2018 (по рахунку № 200075/7), з 06.06.2018 по 26.08.2018 (по рахунку № 200075/8), з 04.07.2018 по 26.08.2018 (по рахунку №200075_9), з 21.07.2018 по 26.08.2018 (по рахунку №200075/10), з 03.10.2018 по 17.10.2018 (по рахунку № 200075/12).

Розрахунок пені у сумі 607497,62 грн. є арифметично вірними, а тому вимоги у цій частині підлягають задоволенню.

Частиною 1 статті 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно зі частиною 2 статті 625 Цивільного Кодексу України, за прострочення виконання грошового зобов’язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи вищенаведене, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, відповідач зобов'язаний сплатити нараховані на прострочену заборгованість 3 % річних за весь час прострочення.

Нарахування 3% річних здійснено позивачем за наступні періоди: з 13.01.2018 по 27.08.2018 (по рахунку № 200075_1-3), з 01.03.2018 по 27.08.2018 ( по рахунку № 200075_4), з 01.03.2018 по 27.08.2018 (по рахунку № 200075_5), з 31.03.2018 по 27.08.2018 (по рахунку № 200075/6), з 03.05.2018 по 27.08.2018 (по рахунку № 200075/7), з 06.06.2018 по 27.08.2018 (по рахунку № 200075/8), з 04.07.2018 по 27.08.2018 (по рахунку №200075_9), з 21.07.2018 по 27.08.2018 (по рахунку №200075/10), з 03.10.2018 по 18.10.2018 (по рахунку № 200075/12).

Судом встановлено, що при розрахунку 3% річних на заборгованість по рахунку №200075_1-3 позивачем не було враховано здійсненої 17.08.2018 оплати у сумі 360000,00 грн., у зв’язку зі чим нарахування пені по рахунку №200075_1-3 має здійснюватись з 13.01.2018 по 17.08.2018, з 18.08.2018 по 27.08.2018. Також, при нарахуванні 3% річних по рахунку № 200075/7 позивачем не вірно визначено початок прострочення та здійснено нарахування з 03.05.2018, в той час останнім днем оплати по рахунку № 200075/7 відповідно до ч. 5 ст. 264 Цивільного кодексу України є 03.05.2018, а тому 3% річних нараховуються з 04.05.2018.

Перевіривши розрахунок 3% річних судом встановлено, що до стягнення з відповідача підлягають 3 % річних у сумі 60621,30 грн., а тому вимоги у даній частині суд задовольняє частково.

Приписами ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи наведене, з’ясувавши повно і всебічно обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог Державного підприємства "Одеський морський торговельний порт".

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. 129 ГПК України покладається на сторін пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238, 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "ЗАВОД "КУЗНЯ НА РИБАЛЬСЬКОМУ" (04176, м. Київ, вулиця ЕЛЕКТРИКІВ, будинок 26, ідентифікаційний код 14312364) на користь Державного підприємства "Одеський морський торговельний порт" (65026, Одеська обл., місто Одеса, ПЛОЩА МИТНА, будинок 1, ідентифікаційний код 01125666) пеню у сумі 607497,62 грн., 3% річних у сумі 60621,30 грн. та судовий збір у розмірі 10021,78 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено у порядку і строк, встановлені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано: 18.02.2019.

Суддя                                                                                                              О.В. Гулевець