Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" лютого 2019 р. м. Житомир Справа № 906/677/16

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Кудряшової Ю.В.

секретар судового засідання: Голюк Л.А.

за участю представників сторін:

від позивача: не прибув;

від відповідача: не прибув.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк"

до Фізичної особи-підприємця Петровського Бронислава Йосиповича

про стягнення 120710,90 швейцарських франків (за курсом НБУ на 06.07.2016р. 3084692,009 грн. - заборгованість по кредиту і процентах та 1745,89 грн. пеня)

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 74872,60 швейцарських франків заборгованості по тілу кредиту, 45838,30 швейцарських франків, 645,52 грн. пені за прострочення сплати тіла кредиту, 1100,37 грн. пені за прострочення сплати процентів.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач в порушення умов договору про надання поновлювальної кредитної лінії №15/2006/км-756/ТТ499 від 31.08.2006 несвоєчасно виконував покладені на нього обов'язки по сплаті тіла кредиту та нарахованих процентів.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 12.09.2016 у справі №906/677/16 призначено судову фінансово-економічну експертизу, проведення якої доручити судовому експерту - Забавській Світлані Миколаївні. На вирішення експерту поставити наступні питання:

- чи підтверджено документально (умовам укладеного між вказаними сторонами кредитного договору №15/2006/км-756/ТТ499 від 31.08.2006) та нормативно вказана у довідці-розрахунку заборгованості за кредитним договором кількість днів, які визначають період за які нараховуються відсотки календарній кількості днів, зокрема в лютому 2008 року - 30 днів, в березні 2008 року - 32 дні?

- чи підтверджено документально (умовам укладеного між вказаними сторонами кредитного договору № від 31.05.2007) та нормативно наявний у матеріалах справи довідка-розрахунок заборгованості позичальника перед ПАТ "УкрСиббанк", зокрема періоду нарахування відсоткової ставки та кількості днів у місяці за які нараховуються відсотки?

- чи підтверджено документально (умовам укладеного між вказаними сторонами кредитного договору №15/2006/км-756/ТТ499 від 31.08.2006) та нормативно зазначене в довідці розрахунку заборгованості за кредитним договором одночасне нарахування банком за один і той же період відсотків та підвищених відсотків за користування кредитними коштами? Провадження у справі №906/677/16 зупинено на час проведення судової фінансово-економічної експертизи.

15.12.2017 набрали чинності зміни до ГПК України, внесені Законом України №2147-VIII від 03.10.2017р., відповідно до підпункту 9 пункту 1 Перехідних положень якого, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суд враховує, що з моменту винесення судом ухвали про порушення провадження у справі від 03.01.2016 за діючим на той час ГПК України, розгляд справи розпочався за правилами позовного провадження, при цьому суд не перейшов до розгляду справи по суті.

Згідно частині 3 статті 3 чинного ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

З врахуванням викладеного, та приписів ст. 247 ГПК України, справа підлягає розгляду у загальному позовному провадженні зі стадії підготовчого провадження ( гл. 6 Кодексу).

Процесуальний строк розгляду справи обраховується в порядку ст. 177 чинного ГПК України 60 днів з дня постановлення цієї ухвали.

02.11.2018 до суду надійшов висновок №6 судово-економічної експертизи у справі №906/677/16.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 12.11.2018 поновлено провадження у справі №906/677/16 та призначено підготовче засідання.

В послідуючому ухвалою від 11.12.2018 підготовче провадження закрито та призначено справу №906/677/16 до судового розгляду по суті.

Також, суддя інформує, що 06.02.2019 на електронну адресу суду надійшли письмові пояснення позивача за вх.№3349/19. До пояснень зокрема додано витяг зі статуту Акціонерного товариства "Укрсиббанк" з якого вбачається (пункт 1.1 абзац 3), що 17.10.2018 було прийнято рішення про зміну типу товариства із публічного акціонерного товариства на приватне акціонерне товариство та про зміну найменування Публічного акціонерного товариства "Укрсиббанк" на Акціонерне товариство "Укрсиббанк". Акціонерне товариство "Укрсиббанк" є правонаступником за всіма правами та обов'язками Публічного акціонерного товариства "Укрсиббанк".

Отже, суд враховує вказані зміни та в подальшому зазначає вірне найменування позивача - Акціонерне товариство "Укрсиббанк".

06.02.2019 на електронну адресу суду від позивача надійшла заява (вх.№3346/19) про розгляд справи за відсутності їхнього представника.

Відповідач також не скористався своїм правом на участь в судовому засіданні: повноважного представника в судові засідання не направляв, про причини неявки суд не повідомляв, хоча про місце, дату та час судового засідання повідомлявся належним чином (про що свідчить розписка представника відповідача - а.с. 186 том 2).

Також в матеріалах справи міститься заява представник відповідача про застосування строків позовної давності (а.с. 81 том 1, а.с. 168 том 2).

Оскільки явка представників сторін в судове засідання не визнана обов'язковою, суд вважає, що неявка представників сторін не перешкоджатиме розгляду справи за наявними в ній матеріалами, відповідно до ч.9 ст.165 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, 31.08.2006 між Акціонерним комерційним банком "УкрСиббанк" (позивач) та Фізичною особою-підприємцем Петровським Брониславом Йосиповичем укладено договір про надання поновлювальної кредитної лінії №15/2006/км-756/ТТ499 (а.с. 27-35), відповідно до якого Банк зобов'язується надати Позичальнику, а Позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використовувати і повернути Банку кредит у формі поновлюваної кредитної лінії в іноземній валюті іноземній валюті в сумі ліміту кредитної лінії, що дорівнює 100000,00 швейцарських франків в межах термінів, вказаних в цьому договорі (п.п. 1.1. договору).

Надання кредиту здійснюється починаючи з 31.08.2006 (п.п. 1.2.1. договору).

Згідно п.п. 1.2.2. договору Позичальник зобов'язаний у будь-якому випадку повернути кредит у повному обсязі в термін не пізніше 31.08.2017 в терміни, встановлені графіком погашення кредиту згідно додатку №1 до кредитного договору №15/2006/км-756/ТТ499 від 31.08.2006, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту, встановлений на підставі додаткової угоди сторін або до вказаного терміну (достроково) відповідно до умов розділу 11 Договору на підставі будь-якого з пп. 2.3, 2.2, 4.9, 4.10, 4.11. 4.12, 5.3, 5.5, 5.6, 5.9, 5.10, 5.11, 7.4, 9.2 цього договору.

Пунктом 1.3.1 договору передбачено, що за використання кредитних коштів за цим договором встановлюється процентна ставка в розмірі 8,99% річних, якщо не встановлена інша ставка згідно умов цього договору.

За користування кредитним коштами понад встановлений термін процентною ставка встановлюється в розмірі 27,0% річних (п.п. 1.3.2. договору).

Відповідно до п.п. 1.3.3. договору проценти нараховуються на суму кредитних коштів, фактично наданих банком Позичальнику згідно умов даного договору, за період з моменту фактичного надання коштів до повернення останнім коштів у власність банку.

Також сторони погодили, що строк сплати процентів з 01 по 05 число кожного місяця, наступного за тим, за який були нараховані проценти. При цьому остаточне погашення процентів повинно бути зроблене не пізніше дати остаточного повного повернення кредиту (п.п. 1.3.5. договору). В послідуючому згідно додаткової угоди №1 від 27.11.2008 (а.с. 36) строк сплати процентів змінено з 01 по 10 число кожного місяця, наступного за тим, за який були нараховані проценти.

Кредит надається шляхом зарахування банком коштів на поточний рахунок позичальника НОМЕР_3 у банку для подальшого використання за цільовим призначенням (п.п. 1.5. договору).

Згідно п.п. 5.10, договору у випадку невиконання або прострочення виконання грошових зобов'язань, передбачених цим договором, а також будь-якими іншими угодами, що укладені або будуть укладені в майбутньому між банком та позичальником, банк може змінити термін повернення кредиту в повному обсязі та плати за кредит, в сторону зменшення в порядку, визначеному в розділі 11 цього договору.

Також п.п. 7.3. договору сторони визначили, що відповідно до вимог ст. 611 ЦК України при порушенні позичальником вимог п.п. 2.3., 2.2., 4.9., 4.10., 4.11., 4.12., 5.3., 5.5., 5.6., 5.9., 5.10., 5.11., 7.4., 9.2. цього договору банк має право самостійно змінити термін повернення кредиту за цим договором в порядку, встановленому розділом 11 цього договору.

Відповідно до п.п. 11.1. договору та ст.ст. 525, 611 ЦК України сторони погодили, що у випадку застосування будь-якого з п.п. 2.3., 4.9., 4.10., 4.11., 4.12., 5.3., 5.5., 5.6., 5.9., 5.10., 5.11., 7.4., 9.2. цього договору та/або настання обставин, що передбачені вищевказаними пунктами банк має право визнати термін повернення кредиту таким, що настав, згідно з п. 1.2.2. цього договору. При цьому, термін повернення кредиту вважається таким, що настав, а кредит - обов'язковим до повернення з моменту отримання позичальником відповідної письмової вимоги банку. В цьому випадку позичальник зобов'язується достроково повернути отриманий кредит та плату за кредит у встановлений заново термін в повному обсязі.

27.11.2008 між банком та позичальником укладено Додаткову угоду №1 до кредитного договору, відповідно до умов якої, змінено строк сплати процентів і 01 по 10 число кожного місяця.

05.03.2009 між тими ж сторонами укладено Додаткову угоду №1 до кредитного договору, відповідно до умов якої, викладено графік погашення кредиту в новій редакції.

07.04.2010 між тими ж позивачем та відповідачем укладено Додаткову угоду №2 до кредитного договору, відповідно до умов якої, змінено розмір відсоткової ставки по кредиту, встановлено в розмірі 9,49% річних. також сторони домовились, що за користування кредитним коштами понад оновлений термін, банк автоматично нараховує проценти на прострочену суму основного боргу за процентною ставкою в розмірі збільшеному вдвічі від ставки встановленої умовами договору.

На виконання умов договору позивач виконав взяті на себе зобов'язання в повному обсязі, у відповідності до п. 1.5 кредитного договору надав позичальнику кредит шляхом зарахування кредитних коштів на рахунок позичальника № НОМЕР_2 (а.с. 49).

Проте всупереч умов кредитного договору відповідач, не здійснював платежів для погашення суми заборгованості по кредиту та нарахованим процентам, чим порушив взяті на себе договірні зобов'язання.

З метою захисту порушених прав, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Оцінивши в сукупності матеріали справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, врахувавши пояснення учасників процесу, господарський суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, враховуючи наступне.

Як зазначено в ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Таке ж положення містить і ст. 173 Господарського кодексу України, в якій зазначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (Кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (Кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (ч. 3 ст. 1049 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України, ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України).

Водночас, суд звертає увагу на те, що 18.11.2014 на адресу відповідача банк з дотриманням умов розділу 11 направив вимогу щодо дострокового погашення кредиту (а.с.160 том 2), яка була отримана відповідачем 25.11.2014.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що вимога щодо стягнення заборгованості по тілу кредиту в сумі 74872,60 швейцарських франків підлягає задоволенню.

Щодо нарахування процентів за користування кредитом, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Як зазначалося раніше, 18.11.2014 на адресу відповідача банк з дотриманням умов розділу 11 направив вимогу щодо дострокового погашення кредиту (а.с. 160 том 2), яка була отримана відповідачем 25.11.2014.

Водночас, суд вважає зазначити, що з урахуванням положень ст.ст. 1050, 1048 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Аналогічної позиції дотримується Велика Палата Верховного Суду (постанова від 28.03.2018 у справі №444/9519/12)

Отже, станом на 25.11.2014 - дату отримання вимоги про дострокове погашення кредиту, сума нарахованих відсотків становила 29813,87 швейцарських франків (а.с. 16-24). Саме в такій сумі підлягають задоволенню вимоги в цій частині.

Згідно висновку №6 судово-економічної експертизи у справі №906/677/16 експерт визначив, що неточності термінів нарахування процентів не вплинули на правильність нарахування останніх.

Крім цього, позивач просив суд стягнути з відповідача 645,52 грн. пені за прострочення сплати тіла кредиту, 1100,37 грн. пені за прострочення сплати процентів.

Згідно приписів ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

За змістом ч. 1 ст. 230 ГК України штраф та пеня є одними з видів штрафних санкцій, які визнаються як господарські санкції у вигляді грошової суми, котру учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Також слід зазначити, що матеріали справи містять заяву про застосування строків позовної давності з посиланням на те, що 25.11.2011 позивач направляв вимогу щодо негайного виконання порушеного зобов'язання (в строк не менший 30 днів з дня її направлення).

Що стосується даної заяви відповідача, господарський суд вважає за необхідне зазначити наступне.

за результатом дослідження матеріалів справи (а.с.161 том 2) повідомлення вимога №135-08/354 від 25.11.2011 стосується лише поточної простроченої заборгованості, а не всієї суми кредиту.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) (ст. 258 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Разом з тим, слід зазначити, що нарахування пені за прострочення сплати кредиту та процентів згідно норм ч. 6 ст. 232 ГК України повинно бути припинено через 6 місяців після отримання вимоги від 18.11.2014 щодо сплати заборгованості по кредитному договору в повному обсязі, тобто25.05.2015 року.

Таким чином, перебіг строку позовної давності почався, саме з 25.05.2015 і сплинув 25.06.2016.

Відповідно до частин 2 та 3 ст. 267 ЦК України, заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Позов позивачем подано до господарського суду Житомирської області 06.07.2016, тобто після спливу річного строку позовної давності щодо стягнення пені.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За таких обставин, господарський суд приходить до висновку, що позивачем пропущений строк позовної давності стосовно позовних вимог в сумі 645,52 грн. пені за прострочення сплати кредиту та 1100,37 грн. пені за прострочення сплати процентів та відмовляє в задоволенні таких вимог.

Крім цього, слід зазначити, що строк позовної давності не може бути застосовано до вимог щодо сплати заборгованості по тілу кредиту та процентів за користування кредитними коштами.

Щодо заперечень відповідача відносно наявності та відповідності первинних документів положенням Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність", суд вважає такі заперечення такими, що спростовані матеріалами справи.

Так, в ході проведення експертизи судом витребувано та долучено документи на підтвердження отримання відповідачем кредитних коштів (а.с. 160-254 том 1, а.с.1-145 том 2).

Крім цього, матеріалами справи встановлено, що відповідачем були отримані кредитні кошти саме в іноземній валюті.

Умовами п. 1.5 Кредитного договору кредит надається шляхом зарахування Банком коштів на поточний рахунок позичальника № НОМЕР_2 у Банку.

Таким чином, з моменту зарахування кредитних коштів на поточний рахунок Позичальника НОМЕР_3 ці кошти є власністю останнього і, відповідно, Банк вважається таким, що виконав свої зобов'язання з надання кредиту Позичальнику. Однак, цього не було судами попередніх інстанцій при розгляді справи.

Водночас, відповідно до п.п. 4.4, 4.6, 4.7 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України 18.06.2003 № 254, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08.07.2003 за № 559/7880 (далі Положення), меморіальні документи банку є первинними документами банку для здійснення безготівкових розрахунків із банками, клієнтами, списання коштів з рахунків та внутрішньобанківських операцій. Меморіальні документи застосовуються банками для здійснення і відображення в обліку операцій банку і його клієнтів за безготівковими розрахунками відповідно до нормативно-правових актів Національного банку України. До меморіальних документів (паперових або електронних), що використовуються для безготівкових розрахунків, належать розрахункові документи, зокрема, меморіальні ордери. Внутрішньобанківські операції оформляються меморіальними ордерами та іншими документами, що складаються банками відповідно до вимог нормативно-правових актів Національного банку України і внутрішніх процедур банку. Операції, що відображаються за позабалансовими рахунками, також оформляються меморіальними ордерами.

Згідно з положеннями п. 5.6 Положення виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій.

Таким чином, заперечення відповідача судом до уваги не приймаються.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідач не подав до суду доказів на спростування позовних вимог, в тому числі доказів проведення розрахунків (платіжні доручення, виписки банківських установ щодо руху коштів, квитанції до прибуткових касових ордерів, тощо).

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 74872,60 швейцарських франків (що в еквіваленті становить 1913322,80 грн. станом на 06.07.2016 за курсом НБУ) заборгованості по тілу кредиту, 29813,87 швейцарських франків (що в еквіваленті становить 761874,93 грн. станом на 06.07.2016 за курсом НБУ) заборгованості по процентам обґрунтовані, заявлені у відповідності до вимог чинного законодавства, підтверджуються належними доказами, які є в матеріалах справи, та підлягають задоволенню. В іншій частині позову суд відмовляє.

Судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача пропорційно сумі задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Петровського Бронислава Йосиповича (АДРЕСА_1, ід. номер НОМЕР_1)

- на користь Акціонерного товариства "Укрсиббанк" (04070, м. Київ, вул. Андріївська, 2/12, ід. код 09807750) 74872,60 швейцарських франків (що в еквіваленті становить 1913322,80 грн. станом на 06.07.2016 за курсом НБУ) заборгованості по тілу кредиту, 29813,87 швейцарських франків (що в еквіваленті становить 761874,93 грн. станом на 06.07.2016 за курсом НБУ) заборгованості по процентам, а також 40127,97 грн. сплаченого судового збору.

3. В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 18.02.19

Суддя Кудряшова Ю.В.

Віддрукувати:

1 - в справу;

2, 3 - сторонам (рек. з повід.)