ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" лютого 2019 р.м. ХарківСправа № 922/3396/18

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Жельне С.Ч.

при секретарі судового засідання Федоровій Т.О.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Державного підприємства "Національна енергетична компанія "Укренерго", в особі відокремленого підрозділу "Північна електроенергетична система" державного підприємства "Національна енергетична компанія "Укренерго" м. Харків
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Альвера", м. Харків
про стягнення коштів 9744,44 грн.
за участю представників сторін:

позивача: Грачов Є.В., за дов.б/н від 28.12.18; Сосунов Є.В., за дов.б/н від 28.12.18; Остропілець А.В., за дов.б/н від 28.12.18;

відповідача: Сахань В.О., адвокат.

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Національна енергетична компанія "Укренерго" в особі відокремленого підрозділу "Північна електроенергетична система" державного підприємства "Національна енергетична компанія "Укренерго" звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Альера" про стягнення штрафних санкцій у розмірі 9744,44 грн. за неналежне виконання умов договору № 80-4/3136-17 від 06.11.2017.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 17.12.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №922/3396/18. Зазначено, що справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та судове засідання з розгляду справи по суті призначено на 16.01.2019 о 10:40 год.

14.01.2019 відповідач до суду надав відзив на позовну заяву (вх.№920) в якому заперечує проти позову, вказуючи на те, що прострочення виконання зобов'язань за договором №80-4/3165-17 від 06.11.2017 з його боку не має, оскільки 25.12.2017 було складено Акт про часткове виконання робіт з капітального ремонту покрівлі адміністративної будівлі №1 в якому сторони вирішили не здійснювати подальші роботи з капітального ремонту покрівлі адміністративної будівлі №1 Північної ЕС в повному обсязі, а виконати лише роботи у відповідності до п.п.10-17 згідно затвердженого Акту дефектів від 03.09.2017 на суму 10 565,46 грн., які з боку відповідача були виконані належним чином, що підтверджується Актом №1-1 приймання виконаних будівельних робіт. Інформації про поновлення робіт, які були припинені згідно Аку про часткове виконання робіт з капітального ремонту покрівлі адміністративної будівлі №1 від 25.12.2017 від позивача не надходило. Вважає, що вимога позивача щодо одночасного стягнення з відповідача пені та штрафу за порушення встановленого умовами договору строку виконання зобов'язань є подвійною цивільно-правовою відповідальністю за одне й те ж саме порушення, що протирічить приписам ст.61 Конституції. Нарахування штрафних санкцій здійснено з порушенням вимог ст.232 ГК України.

У судовому засіданні 16.01.2019 оголошено перерву до 09:10 год. 23.01.2019.

23.01.2019 позивач через канцелярію суду надав відповідь на відзив (вх.№1963) в якому не погоджується з твердженнями відповідача через їх необґрунтованість.

Ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання від 23.01.2019 відкладено розгляд справи на 14.02.2019.

29.01.2019 від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву про стягнення пені та штрафу (вх.№2515).

Представники позивача, які брали участь в судовому засіданні 14.02.2019, позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні 14.02.2019 проти позову заперечував, просив в його задоволенні відмовити.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши обставини справи та дослідивши подані суду докази, перевіривши відповідність доводів позивача та заперечень відповідача фактичним обставинам справи, судом встановлено наступне.

06.11.2017 між Державним підприємством «Національна енергетична компанія «Укренерго» в особі відокремленого підрозділу «Північна електроенергетична система» державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» (надалі-Замовник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Альвера» (надалі - Підрядник, відповідач) було укладено договір №80-4/3136-17.

Відповідно до п.1.1. Договору, Замовник доручає Підрядникові, а Підрядник приймає на себе зобов'язання виконати на власний ризик відповідно до умов договору роботи ДСТУ Б.Д.1.1-1:2013 із капітального ремонту покрівлі адміністративної будівлі №1 Північної ЕС інв.№2, згідно з Актом дефектів (Додаток №1 до Договору), що є невід'ємною частиною Договору, далі - Роботи.

Згідно до п.2.1. Договору Підрядник повинен виконати передбачені цим Договором роботи, якість яких повинна відповідати Б.Д.1.1-1:2013, ДСТУ, умовам цього Договору та іншим вимогам, що пред'являються до робіт даного виду.

Відповідно до п.3.1. вартість робіт за цим договором є твердою та визначається договірною ціною (Додаток №2), складеною на підставі локального кошторису (Додаток №3), що є невід'ємною частиною договору і становить: 33 940,56 грн., крім того ПДВ 20% - 6788,11 грн., разом з ПДВ 20% - 40 728,67 грн.

Відповідно до п.3.2. Договору, розрахунки проводяться шляхом здійснення Замовником розрахунку протягом 25 банківських днів з моменту підписання актів приймання виконаних будівельних робіт (форма №КБ-2в), довідок про вартість виконаних будівельних робіт та витрат (форма №КБ-3), підписаних уповноваженими представниками Сторін та з урахуванням, що така оплата здійснюється після реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних відповідно до ст.201 Податкового кодексу України.

Пунктом 4.1. Договору встановлено, що роботи повинні бути виконані до 31.12.2017 року (включно).

10.11.2017 за актом прийому-передачі будівельного майданчика підрядній організації (а.с.34) позивач передав будівельний майданчик відповідачу. Разом з передачею будівельного майданчика до відповідача перейшли усі права та обов'язки по утриманню його в належному стані, а також виконанню на ньому в повному обсязі робіт та зобов'язань, встановлених договором від 06.11.2017 р. №80-4/3136-17.

Відповідно до п.5.4.1. Договору, акти приймання виконання будівельних робіт (форма КБ-2в), довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрат (форма КБ-3) у двох примірниках готує Підрядник і передає для підписання уповноваженим представникам Замовника за наявності виконаного обсягу робіт.

Судом встановлено, що за актом №1-1 приймання виконаних будівельних робіт 29.12.2017 (а.с.37-39) відповідачем було виконано роботу на суму 10 565,46 грн., яка в свою чергу була прийнята та сплачена позивачем за платіжним дорученням №13 від 30.01.2018.

Як зазначає позивач у позовній заяві, відповідач свої зобов'язання належним чином не виконав, у встановлені договором строки інша частина робіт на суму 30163,21 грн. так і не була здійснена.

Відповідно до п.10.1. договір набирає чинності з моменту його підписання та діє до 28.02.2018 року, крім гарантійних зобов'язань, які діють до повного їх виконання.

Закінчення строку дії Договору не звільняє сторони від виконання зобов'язань, передбачених Договором, за винятком випадків, коли Замовник відмовиться від прийняття від Підрядника виконання, яке внаслідок прострочення Підрядником втратило для нього інтерес. Закінчення строку дії Договору не звільняє Сторони від відповідальності за порушення його умов.(п.10.3 Договору).

Пунктом 11.10.3 Договору передбачено, що Замовник має право в односторонньому порядку розірвати Договір, повідомивши письмово про це Підрядника не пізніше ніж за 3 календарних дні про таке розірвання.

У зв'язку із тим, що після проведення оплати за виконану частину робіт у розмірі 10 565,46 грн. відповідачем тривалий час не виконувались роботи в обсягу встановленому Актом дефектів (Додаток №1 до договору) позивач, реалізувавши своє право встановлене п.10.3, п.11.10.3 направив на адресу відповідача лист №07/36551 від 07.09.2018 в якому повідомив про те, що ремонтні роботи не будуть прийматися та Договір від 06.11.2017 року №80-4/3136-17 вважається розірваним.

З урахуванням того, що відповідачем в зазначені у договорі строки належним чином не були виконані роботи за Договором №80-4/3136-17 від 06.11.2017 на думку позивача, вказане свідчить про наявність підстав для стягнення з відповідача штрафних санкцій у загальному розмірі 9 744,44 грн.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов'язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов'язку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

У відповідності зі ст. 173 Господарського кодексу України та ст. 509 Цивільного кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконати її обов'язок.

Господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох чи більше осіб, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Зі змісту укладеного між сторонами Договору №80-4/3136-17 від 06.11.2017, судом встановлено, що за своєю правовою природою він є договором підряду.

Відповідно ч. 2 ст. 317 Господарського кодексу України загальні умови договорів підряду визначаються відповідно до положень Цивільного кодексу України про договір підряду.

Відповідно до частини першої статті 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Згідно зі статтею 843 ЦК України у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Якщо у договорі підряду не встановлено ціну роботи або способи її визначення, ціна встановлюється за рішенням суду на основі цін, що звичайно застосовуються за аналогічні роботи з урахуванням необхідних витрат, визначених сторонами. Ціна роботи у договорі підряду включає відшкодування витрат підрядника та плату за виконану ним роботу.

Відповідно до статті 849 ЦК України замовник має право у будь-який час перевірити хід і якість роботи, не втручаючись у діяльність підрядника. Якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків. Якщо під час виконання роботи стане очевидним, що вона не буде виконана належним чином, замовник має право призначити підрядникові строк для усунення недоліків, а в разі невиконання підрядником цієї вимоги - відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення роботи іншій особі за рахунок підрядника. Замовник має право у будь-який час до закінчення роботи відмовитися від договору підряду, виплативши підрядникові плату за виконану частину роботи та відшкодувавши йому збитки, завдані розірванням договору.

Крім того, відповідно до пункту 3 оглядового листа Вищого господарського суду України від 18.02.2013 № 01-06/374/2013 "Про практику вирішення спорів, пов'язаних із виконанням договорів підряду (за матеріалами справ, розглянутих у касаційному порядку Вищим господарським судом України)" суд касаційної інстанції сформулював правову позицію в якій дійшов висновку, що відповідно до ч. 4 ст. 849 Цивільного кодексу України замовнику надано право відмовитися в односторонньому порядку від договору у будь-який час до закінчення роботи, і встановлене цією нормою право не може бути обмежене.

За приписами статті 882 ЦК України передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до п.1 ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Згідно з п. 11.10.3 Договору Замовник має право в односторонньому порядку розірвати Договір, повідомивши письмово про це Підрядника не пізніше ніж за 3 календарних дні про таке розірвання.

Відповідно до ч.1, ч.3 ст.651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Згідно з ч.2 ст. 653 Цивільного кодексу України у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються.

Відповідно до ч.3 ст. 653 Цивільного кодексу України у разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Як вже було зазначено вище, позивачем відповідно до п.10.3, п.11.10.3 Договору на адресу відповідача 07.09.2018 був направлений лист №07/36551 про розірвання Договору №80-4/3136-17 від 06.11.2017. Отже, з врахуванням встановленим у п.11.10.3 вимогам, щодо необхідності повідомлення Підрядника не пізніше ніж за 3 календарних дні про таке розірвання, суд приходить до висновку, що договір є розірваним 11.09.2018.

З матеріалів справи вбачається, що 25.12.2017 комісією у складі повноважних представників Замовника та Підрядника було складено Акт про часткове виконання робіт із капітального ремонту покрівлі адміністративної будівлі №1 Північної ЕС по вул. Кооперативна, 12/14 (договір №80-4/3136-17 від 06.11.2017) (а.с.96) в якому зазначено, що у зв'язку з виробничою необхідністю та недоцільності виконання робіт у зимовий період, а також враховуючи, що часткове обслуговування покрівлі по вісях «А» та «Б», біля вісі 12 в місці перепад висот між 5-м та 4-м поверхом, а також обслуговування фальцевої покрівлі над головним входом було виконано власними силами (господарським способом) - роботи з капітального ремонту покрівлі адмінбудівлі №1 в повному обсязі не виконувати, а виконати лише роботи у відповідності п.10-17 згідно затвердженого акту дефектів 03.09.2017.

Відповідач у своїх запереченнях посилаючись на вказаний акт про часткове виконання робіт із капітального ремонту покрівлі адміністративної будівлі №1 Північної ЕС по вул. Кооперативна, 12/14 (договір №80-4/3136-17 від 06.11.2017) від 25.12.2017 зазначає про те, що роботи згідно Акту дефектів від 03.09.2017 передбачені п.10-17 були ним виконані у повному обсязі та ці роботи на суму 10 565,46 грн. прийняті позивачем за Актом №1-1 приймання виконаних будівельних робіт. Оскільки відповідача не було проінформовано про необхідність поновлення робіт, прострочення виконання зобов'язань за Договором №80-4/3136-17 від 06.11.2017, на його думку, за таких підстав відсутнє.

У п.11.8 Договору сторони визначили, що усі зміни та доповнення до цього договору повинні оформлятися додатковою угодою, яка підписується сторонами і є невід'ємною частиною договору.

Докази укладення між сторонами будь-яких додаткових угод до договору №80-4/3136-17 від 06.11.2017 шляхом внесення змін до нього, як це передбачено п.11.8 у матеріалах справи відсутні.

Поряд із цим, суд встановив, що позивачем листом №07/11641 від 20.03.2018 (а.с.46) на адресу відповідача було здійснено запит, в якому просив в термін до 23.03.2018 надати письмову відповідь щодо остаточного виконання робіт в повному обсязі для подальшої роботи технічної комісії Північної ЕС.

На вказаний лист відповідачем за вих.№230318/1 від 23.03.2018 було надано відповідь (а.с.47) про те, що за Договором №80-4/3136-17 від 06.11.2017 необхідні матеріали закуплені на 100% та усі роботи за цим договором будуть виконані до 01.05.2018 року включно.

Таким чином, твердження відповідача про те, що його не було належним чином проінформовано про необхідність поновлення робіт та виконання умов договору у повному обсязі є безпідставними та такими, що спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Враховуючи зазначене та те, що відповідач не виконав роботи у повному обсязі та в строки встановлені умовами договору, суд приходить до висновку про порушення відповідачем своїх зобов'язань щодо виконання робіт за Договором №80-4/3136-17 від 06.11.2017.

Правові наслідки порушення зобов'язання встановлені статтею 611 Цивільного кодексу України. Відповідно до частини 1 вказаної статті, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Згідно ч. 2 ст. 4 Господарського кодексу України особливості регулювання майнових відносин суб'єктів господарювання визначаються цим Кодексом (Господарським).

Ч.1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За змістом ст. 217 Господарського кодексу України у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції та адміністративно-господарські санкції.

Відповідно до ч.1 ст. 230, ч.4 ст. 231 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 8.2. договору, у разі порушення встановленого умовами Договору строку виконання зобов'язань, Підрядник сплачує Замовнику згідно з частиною другою статті 231 Господарського кодексу України пеню в розмірі 0,1% вартості простроченого зобов'язання, за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 днів Підрядник повинен додатково сплатити Замовнику штраф у розмірі 7% від вказаної вартості.

Згідно ч.2 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення умов зобов'язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг); за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Отже, можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов'язань передбачено частиною другою статті 231 ГК України.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 15.01.2015 у справі № 910/23600/13/3-204гс14.

В даному випадку, з матеріалів справи вбачається, що позивач є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки.

Враховуючи те, що відповідачем було прострочено зобов'язання виконання робіт за Договором №80-4/3136-17 від 06.11.2017 позивачем за період з 01.01.2018 по 10.09.2018 було нараховано пеню у розмірі 7633,01 грн. та штраф 7% у розмірі 2111,43 грн. від вартості простроченого зобов'язання.

Стосовно тверджень відповідача про те, що визначені позивачем строки нарахування штрафних санкції здійснені з порушенням вимог ст.232 ГК України суд зазначає наступне.

Згідно приписів частини шостої статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Як роз'яснено у пункті 2.5. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" від 17.12.2013 № 14 щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 Господарського кодексу України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Пунктом 8.7. Договору передбачено, що за прострочення виконання Підрядником зобов'язань за договором, нарахування штрафних санкцій (неустойка, штраф, пеня) припиняється через рік від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Таким чином, за наслідками дослідження умов Договору судом встановлено, що сторонами договору визначений інший строк нарахування штрафних санкцій, ніж передбачений частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України.

У п. 1.12. Постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" від 17.12.2013 р. за № 14 господарським судам роз`яснено, що з огляду на вимоги частини першої статті 4-7 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Суд здійснивши власний розрахунок пені нарахованої за період з 01.01.2018 по 10.09.2018 , не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, приходить до висновку про часткове задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача пені , а саме у сумі 7000,34 грн, в решті суми заявленої пені у розмірі 632,67 грн. суд відмовляє, та вважає її такою, що нарахована невірно.

Приймаючи до уваги те, що відповідач прострочив виконання робіт понад 30 днів , позовні вимоги про стягнення 7% штрафу у розмірі 2111,43 грн. від вартості простроченого зобов'язання є обґрунтованими, розрахованими вірно, підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами та підлягають задоволенню.

Суд також зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006р. № 3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті б Конвенції про захист прав людини і основоположних свободзобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Так, решта доводів учасників процесу, їх письмових пояснень, поданих до матеріалів справи документів та наданих усних пояснень представників сторін були ретельно досліджені судом, і наведених вище висновків суду не спростовують.

Таким чином, позовні вимоги Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» в особі відокремленого підрозділу «Північна електроенергетична система» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Альвера» підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судового збору, суд керується ч. 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підставі, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

З огляду на наведене, керуючись статтями 1, 13, 73-80, 86, 123, 129, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Альвера» (61001, м. Харків, вул.Молочна, 11, корп.8, літера А-14, ) на користь Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» в особі відокремленого підрозділу «Північна електроенергетична система» державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» (61003,м.Харків, вул.Кооперативна, 12/14, ) пеню у розмірі 7000 грн. 34 коп., штраф у розмірі 2111 грн.43 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1647 грн. 60 коп.

В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення через господарський суд Харківської області (п. 17.5 Перехідних положень до Господарського процесуального кодексу України).

Рішення буде розміщено за адресою в мережі Інтернет: www.court.gov.ua.

Позивач: Державне підприємство «Національна енергетична компанія «Укренерго» в особі відокремленого підрозділу «Північна електроенергетична система» державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» (61003,м.Харків, вул.Кооперативна, 12/14, ).

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Альвера» (61001, м. Харків, вул.Молочна, 11, корп.8, літера А-14, ).

Повне рішення складено 18.02.2019 р.

Суддя С.Ч. Жельне