ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" лютого 2019 р. Справа№ 910/9482/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Чорногуза М.Г.

суддів: Агрикової О.В.

Хрипуна О.О.

секретар судового засідання: Михайленко С.О.

за участю представників сторін:

від позивача: Галушко С.І., адвокат, представник згідно ордеру серії КР № 006369 від 27.08.18

від відповідача: Герасименко М.В. довіреність № 3 від 03.01.19

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Денвер-Оіл"

на рішення Господарського суду міста Києва від 17 грудня 2018 року (повний текст складено 21.12.2018 р.)

у справі № 910/9482/18 (суддя Балац С.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Денвер-Оіл",

до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк",

про зобов'язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

Товариство з обмеженою відповідальністю "Денвер-Оіл" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою про зобов'язання вчинити дії (а.с.5-8).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 17 грудня 2018 року у справі №910/9482/18 у задоволенні позову відмовлено (а.с. 81-85).

18 січня 2019 року ТОВ "Денвер-Оіл" звернулось з апеляційною скаргою на рішення Господарського суду міста Києва від 17 грудня 2018 року у справі №910/9482/18, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення у справі, яким: зобов'язати ПАТ КБ "Приватбанк" вчинити дії щодо передачі ТОВ "Денвер-Оіл" оригіналів документів, які засвідчують обов'язок боржника, а саме: оригіналів кредитних договорів: від 02.08.2013 року № 4М13464И, укладеного між ПАТ КБ "Приватбанк" та ТОВ " Мегапром ЛТД"; від 05.08.2013 року № 4М13469И, укладеного між ПАТ КБ "Приватбанк" та ТОВ "Мегапром ЛТД"; 08.04.2014 року № 4М14158И, укладеного між ПАТ КБ "Приватбанк" та ТОВ "Мегапром ЛТД"; 20.02.2015 року № 4М15061И, укладеного між ПАТ КБ "Приватбанк" та ТОВ "Мегапром ЛТД"; Зобов'язати відповідача вчинити дії щодо передачі позивачу оригіналів документів, що забезпечували виконання кредитних договорів боржником - ТОВ "Мегапром ЛТД".

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29 січня 2019 року, апеляційна скарга ТОВ "Денвер-Оіл" у судовій справі № 910/9482/18 передана на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя - Чорногуз М.Г., судді - Агрикова О.В., Хрипун О.О.

31 січня 2019 року ухвалою Північного апеляційного господарського суду (у складі: головуючий суддя - Чорногуз М.Г., судді - Агрикова О.В., Хрипун О.О.) відкрито апеляційне провадження у справі №910/9482/18, розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Денвер-Оіл" на рішення Господарського суду міста Києва від 17 грудня 2018 року у справі № 910/9482/18, призначено на 19 лютого 2019 року.

У судовому засіданні 19 лютого 2019 року представник ТОВ "Денвер-Оіл" надав пояснення, в яких підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Представник ПАТ "КБ "Приватбанк" у судовому засіданні 19 лютого 2019 року надав пояснення, в яких заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Згідно з ч. 1 ст. 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального і матеріального права, встановила наступне.

17 листопада 2016 року між ТОВ "Денвер-Оіл" (далі - позивач), як поручителем та ПАТ КБ "Приватбанк" (далі - відповідач), як кредитором укладено Договір поруки №4М13464И/П (далі - Договір), відповідно до п. 1 якого предметом цього договору є надання поруки поручителем за виконання ТОВ "Мегапром ЛТД" (далі - третя особа), як боржником своїх зобов'язань за: кредитним договором від 02.08.2013 № 4М13464И (далі - кредитний договір 1), а саме: з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни, відповідно до кредитного договору 1; кредитним договором від 05.08.2013 № 4М13469И (далі - кредитний договір 2), а саме: з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни, відповідно до кредитного договору 2; кредитним договором від 08.04.2014 №4М14158И (далі - кредитний договір 3), а саме: з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни, відповідно до кредитного договору 3; кредитним договором від 20.02.2015 № 4М15061И (далі - кредитний договір 4), а саме: з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни, відповідно до кредитного договору 4. Надалі за текстом: Кредитний договір 1, 2, 3, 4 - Кредитний договір/кредитні договори (а.с. 9).

Відповідно до п. 2 та п. 3 Договору поруки поручитель відповідає перед кредитором за виконання обов'язку боржника за Кредитним договором з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни, відповідно до кредитного договору. Поручитель з умовами кредитного договору ознайомлений.

Згідно з пунктами 4, 5 та 6 Договору поруки у випадку невиконання боржником зобов'язань за кредитним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором, як солідарні боржники у сумі заборгованості за кредитом та у сумі відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни, відповідно до Кредитного договору. У випадку невиконання боржником п. 1 цього Договору, кредитор направляє на адресу поручителя письмову вимогу із зазначенням порушеного зобов'язання. Поручитель зобов'язаний виконати обов'язок, зазначений в письмові вимозі кредитора, впродовж 5 календарних днів з моменту отримання вимоги, зазначеної в п. 5 цього Договору.

Відповідно до п. 8 Договору поруки, до поручителя, що виконав обов'язки боржника за Кредитним договором, переходять всі права кредитора за Кредитним договором і договору(ам) застави (іпотеки), укладеним в цілях забезпечення виконання зобов'язань боржника перед кредитором за Кредитним договором у частині виконаного зобов'язання.

Згідно з п. 10 Договору поруки, кредитор зобов'язаний у випадку виконання поручителем обов'язку боржника за Кредитним договором передати поручителю впродовж 5 робочих днів банку з моменту виконання обов'язків належним чином посвідчені копії документів, що підтверджують обов'язки боржника за Кредитним договором.

Цей Договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками і діє до повного виконання зобов'язань за цим договором (п. 11 Договору поруки).

Цей Договір укладено/підписано із використання електронного цифрового підпису (печатки) з посиленим сертифікатом ключа Акредитованого центру сертифікації ключів ПАТ КБ "Приватбанк" в порядку, передбаченому Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг" та Законом України "Про електронний цифровий підпис", а також на підставі угоди про використання електронного цифрового підпису з посиленим сертифікатом ключа від 06.09.2016 р., укладеної сторонами (п. 17 Договору поруки).

Також позивачем надано копію Угоди про використання електронного цифрового підпису з посиленим сертифікатом ключа від 25.07.2016 р. (а.с. 20-21).

Разом з тим, доказів скріплення цього договору печатками у відповідності до п. 11 Договору поруки позивачем в матеріали справи не надано.

Позивач зазначає, що 18.11.2016 р. згідно Договору поруки № 4М13464И/П від 17.11.2016 р., в якості оплати за Кредитними договорами він перерахував відповідачу загалом 709274939,95 грн., на підтвердження чого надав копії платіжних доручень: №37 від 18.11.2016 на суму 368414222,23 грн. з призначенням платежу:"исполнение обязательств по кред.договору №4М13464И від 02.08.13 согласно договора поручительства № 4М13464И/П від 17.11.16", №38 від 18.11.2016 на суму 192112037,10 грн. з призначенням платежу:"исполнение обязательств по кред.договору №4М13469И від 05.08.13 согласно договора поручительства № 4М13464И/П від 17.11.16", №39 від 18.11.2016 на суму 62787076,18 грн. з призначенням платежу:"исполнение обязательств по кред.договору №4М14158И від 08.04.14 согласно договора поручительства № 4М13464И/П від 17.11.16", №40 від 18.11.2016 на суму 85961604,44 грн. з призначенням платежу:"исполнение обязательств по кред.договору № 4М15061И від 20.02.15 согласно договора поручительства №4М13464И/П від 17.11.16" (а.с. 10-13).

Позивач вказує, що звернувся до відповідача з листом № 1 від 08.08.2017 р., у якому, враховуючи, що ним на виконання договору поруки виконано обов'язки боржника за кредитними договорами, просив на підставі п. 8 Договору поруки передати оригінали документів, що засвідчують обов'язок боржника та документів, що забезпечували виконання кредитних договорів, зобов'язання за якими на підставі договорів поруки виконано позивачем (а.с. 14-15, 16-17).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем, як поручителем виконано зобов'язання боржника за кредитними договорами загалом на суму 709274939,95 грн., у зв'язку з чим до позивача, на його думку, перейшли права кредитора по кредитним договорам, проте відповідачем не передано позивачу оригіналів документів, які засвідчують обов'язок боржника за кредитними договорами та оригіналів документів, які забезпечували виконання кредитних договорів боржником.

У апеляційній скарзі позивач зазначає, що судом неповно досліджено обставини справи. Скаржник зазначає, що відповідачем проігноровано вимоги позивача, вказує на те, що вимоги ч. 1 ст. 556 ЦК України передбачають саме передання документів, а не їх копій та посилається на те, що наявність оригіналів документів є необхідною умовою для можливості звернення до суду для захисту своїх прав вимоги.

З'ясувавши обставини справи та здійснивши перевірку їх доказами з урахуванням доводів сторін, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі (ч.ч. 1, 2 ст. 553 ЦК України).

Порука створює права для кредитора та обов'язки для поручителя (ст. 626 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

З умов Договору поруки вбачається, що у випадку невиконання боржником п. 1 цього Договору, кредитор направляє на адресу поручителя письмову вимогу із зазначенням порушеного зобов'язання. Поручитель зобов'язаний виконати обов'язок, зазначений в письмові вимозі кредитора, впродовж 5 календарних днів з моменту отримання вимоги, зазначеної в п. 5 цього Договору.

Однак, матеріали справи не містять будь-яких доказів на підтвердження пред'явлення відповідачем майнових вимог до поручителя, як і не містять будь-яких доказів на підтвердження наявності порушеного зобов'язання ТОВ "Мегапром ЛТД" та його обсягу станом на момент сплати позивачем грошових коштів відповідачу.

Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; /…/. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов'язків може бути настання або ненастання певної події.

За змістом ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Така вказівка на подію визначена сторонами у п.10 Договору, відповідно до якого кредитор зобов'язаний у випадку виконання поручителем обов'язку боржника за Кредитним договором передати поручителю впродовж 5 робочих днів банку з моменту виконання обов'язків, належним чином посвідчені копії документів, що підтверджують обов'язки боржника за Кредитним договором.

Позивачем не подано жодних доказів в підтвердження того, що він звертався до відповідача з вимогою надати саме копії документів, що підтверджують обов'язки боржника за кредитним договором.

Крім того, позивач просить суд зобов'язати відповідача передати позивачу оригінали документів, якими забезпечувалось виконання зобов'язань за кредитними договорами.

У відповідності до п. 8 Договору поруки до поручителя, що виконав обов'язки боржника за кредитним договором, переходять всі права кредитора за Кредитним договором і договору(ам) застави (іпотеки), укладеним в цілях забезпечення виконання зобов'язань боржника перед кредитором за Кредитним договором у частині виконаного зобов'язання.

Згідно із ч. 2 ст. 556 ЦК України до поручителя, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора в цьому зобов'язанні, у тому числі й ті, що забезпечували його виконання.

Положеннями ч. 1 ст. 512 ЦК України встановлено вичерпний перелік підстав заміни кредитора у зобов'язанні, серед яких передбачено і виконання обов'язку боржника поручителем.

При цьому слід мати на увазі, що обсяг прав кредитора, які переходять до поручителя у такому випадку, повинен відповідати обсягу задоволених ним вимог кредитора за основним зобов'язанням.

Правовий аналіз норм ч. 2 ст. 556 ЦК України дає підстави для висновку про те, що наслідки, передбачені в цій нормі, настають лише в разі повного виконання поручителем забезпеченого порукою кредитного зобов'язання. Цей висновок узгоджується з положенням п. 3 ч. 1 ст. 512 ЦК України, яке передбачає подібний спосіб заміни кредитора в зобов'язанні внаслідок виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем).

Часткове виконання поручителем зобов'язань за кредитним договором не породжує перехід до нього прав кредитора за цим договором.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 23.09.2015 у справі № 6-466цс15 та від 07.10.2015 у справі № 6-932цс15.

Також вказану позицію викладено у постановах Верховного Суду у справах №910/14107/17, №910/14109/17, №910/14023/17, №910/13651/17, №910/14034/17, №910/14024/17, №910/14513/17, №910/15439/17.

Поряд з цим позивачем, належними, допустимими та достатніми для висновку про повне виконання позивачем зобов'язань боржника, доказами не доведено того, що ним було повністю виконано зобов'язання з повернення кредитів та сплати відсотків за користування ними, оскільки матеріали справи не містять доказів на підтвердження обсягу таких зобов'язань та строків їх виконання.

Отже позивачем не доведено, а матеріали справи не містять доказів наявності обставин, які б свідчили про порушення (в розумінні ст. 610 ЦК України) договору поруки відповідачем, як порушення прав позивача, як і не містять доказів направлення відповідачем позивачу чи боржнику відповідної вимоги про виконання зобов'язань.

Слід зазначити, що умовами договору поруки передбачено обов'язок кредитора передати поручителю саме копії договорів, що посвідчують відповідні зобов'язання, а положення ст. 556 ЦК України відповідних застережень щодо якостей вказаного документа (оригінал чи належним чином засвідчена копії) не містять.

В свою чергу, згідно зі ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, юридичні особи мають право звертатись до господарського суду за захистом своїх оспорюваних або порушених прав.

У відповідності до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Обов'язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 74 ГПК України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

При цьому ч. 4 ст. 74 ГПК України встановлено, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Крім того, за змістом ст. 79 ГПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Разом з тим, позивачем не надано доказів, достатніх для встановлення того, що ним було повністю виконано зобов'язання з повернення кредитів та сплати відсотків за користування ними, оскільки матеріали справи не містять доказів на підтвердження обсягу таких зобов'язань та строків їх виконання.

Матеріали справи клопотань позивача про витребування у учасників справи доказів на підтвердження обсягу зобов'язань боржника за кредитними договорами перед відповідачем на 18.11.2016 р. та письмових повідомлень про неможливість самостійного їх подання - не містять. При цьому надані позивачем копії платіжних доручень можуть свідчити лише про факт перерахування відповідної суми коштів, а не обсягу зобов'язань боржника за кредитними договорами перед відповідачем.

З огляду на викладене, колегія суддів зазначає про безпідставність доводів апелянта про недотримання судом норм процесуального права в частині оцінки доказів.

Зважаючи на вищевказане, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позовні вимоги у вказаній справі, як і доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню

Рішення Господарського суду міста Києва від 17 грудня 2018 року у справі №910/9482/18 підлягає залишенню без змін.

Апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Денвер-Оіл" на рішення Господарського суду міста Києва від 17 грудня 2018 року у справі №910/9482/18 задоволенню не підлягає.

Судові витрати, згідно до ст. 129 ГПК України покласти на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст.ст. 276, 282, 284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Денвер-Оіл" на рішення Господарського суду міста Києва від 17 грудня 2018 року у справі №910/9482/18 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 17 грудня 2018 року у справі №910/9482/18 залишити без змін.

3. Судові витрати у вигляді витрат по сплаті збору за подання скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Денвер-Оіл".

4. Справу №910/9482/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 288, 289 ГПК України.

Головуючий суддя М.Г. Чорногуз

Судді О.В. Агрикова

О.О. Хрипун

Дата складення повного тексту - 20.02.2019 р.