УХВАЛА

20 лютого 2019 року

м. Київ

Справа № 910/22216/16

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Кушнір І.В. - головуючий, Краснов Є.В., Мачульський Г.М.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення та виклику учасників справи касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ріелті Менеджмент" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 16.10.2018 (суддя Сівакова В.В.) та постанову Північного апеляційного господарського суду від 20.12.2018 (головуючий суддя: Пономаренко Є.Ю., судді: Дідиченко М.А., Руденко М.А.)

за скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Ріелті Менеджмент"

на дії Головного державного виконавця Шевченко М.Р. Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України з виконання наказу Господарського суду міста Києва № 910/22216/16 від 20.12.2016

за заявою Публічного акціонерного товариства "Сбербанк"

про видачу виконавчого документа на примусове виконання рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації "Союз інвесторів України" від 19.09.2016 у справі № 49/16

за позовом Публічного акціонерного товариства "Сбербанк"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ріелті Менеджмент",

третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю "Інвестменеджмент"

про стягнення заборгованості,

Учасники справи: не викликалися та не повідомлялися.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.12.2016 задоволено заяву Публічного акціонерного товариства "Сбербанк" про видачу виконавчого документа на примусове виконання рішення від 19.09.2016 Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації "Союз інвесторів України" у справі № 49/16 та видано відповідні накази про:

- стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ріелті менеджмент" на користь Публічного акціонерного товариства "Сбербанк" заборгованості за договором № 10-В/13/07/КЛ-КБ від 12.07.2013 про відкриття кредитної лінії та договором поруки від 12.07.2013 в сумі 548.939.900,69 грн., яка складається з: основної заборгованості за кредитною лінією - 316.147.523,62 грн., процентів за користування кредитною лінією - 69.452.104,30 грн., пені за прострочення сплати загальної заборгованості за кредитною лінією - 135.976.661,10 грн., пені за прострочення сплати процентів за користування кредитною лінією - 27.363.611,67 грн.;

- стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ріелті менеджмент" на користь Публічного акціонерного товариства "Сбербанк" витрат зі сплати третейського збору в сумі 42.500,00 грн.;

- стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ріелті менеджмент" на користь Публічного акціонерного товариства "Сбербанк" витрат по сплаті судового збору в розмірі 689,00 грн.

27.02.2018 до Господарського суду міста Києва надійшла скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Ріелті Менеджмент" на дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Шевченка Максима Романовича, в якій скаржник просить:

1) визнати протиправною бездіяльність державного виконавця Шевченка М.Р. Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, що полягала у не вчиненні дій по зупиненню вчинення виконавчих дій з примусового виконання наказу № 910/22216/16 у виконавчому провадженні № 55361256 у період з 01.02.2018 по 05.02.2018;

2) визнати протиправними дії головного державного виконавця Шевченка М.Р. Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, спрямовані на списання коштів Товариства з обмеженою відповідальністю "Ріелті менеджмент" з рахунку в Херсонській філії Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк", МФО 352479, р/р № 7882, що полягали, зокрема, у винесенні та направленні платіжної вимоги від 05.02.2018 державного виконавця Шевченка М.Р. Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України з примусового виконання наказу № 910/22216/16 у виконавчому провадженні № 55361256 про списання коштів Товариства з обмеженою відповідальністю "Ріелті менеджмент" з рахунку в Херсонській філії публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк", МФО 352479, р/р № 7882;

3) визнати протиправною та скасувати платіжну вимогу від 05.02.2018 державного виконавця Шевченка М.Р. Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України з примусового виконання наказу № 910/22216/16 у виконавчому провадженні № 55361256 про списання коштів Товариства з обмеженою відповідальністю "Ріелті менеджмент" з рахунку в Херсонській філії Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк", МФО 352479, р/р № 7882;

4) зобов'язати уповноважених посадових осіб Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "Ріелті менеджмент" кошти у розмірі 378.713,63 грн. (триста сімдесят вісім тисяч сімсот тринадцять гривень 63 коп.), списані з рахунку в Херсонській філії Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк", МФО 352479, р/р № 7882 згідно меморіального ордеру № Ю21384НМ6 від 13.02.2018 на примусове виконання наказу № 910/22216/16 у виконавчому провадженні № 55361256 на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю "Ріелті менеджмент" в Херсонській філії Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк", МФО 352479, р/р № 7882.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.10.2018 у справі № 910/22216/16, яка залишена без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 20.12.2018, в задоволенні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Ріелті менеджмент" на дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Шевченка Максима Романовича відмовлено повністю.

Судові рішення мотивовані тим, що державним виконавцем було винесено постанову про зупинення вчинення виконавчих дій на наступний день після отримання ним клопотання товариства з обмеженою відповідальністю "Ріелті менеджмент" про зупинення вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні №55361256, а відтак, державний виконавець діяв в межах наданих йому повноважень і відповідно до приписів ч. 2 ст. 34 Закону України "Про виконавче провадження".

11.01.2019 (згідно із поштовим штемпелем на конверті) Товариством з обмеженою відповідальністю "Ріелті Менеджмент" подано касаційну скаргу на ухвалу Господарського суду міста Києва від 16.10.2018 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 20.12.2018 у справі № 910/22216/16 до Касаційного господарського суду.

Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 22.01.2019 року у справі №910/22216/16 визначено колегію суддів у складі: Кушнір І.В. (головуючий суддя), судді: Мачульський Г.М., Краснов Є.В.

31.01.2019 суд постановив ухвалу про відкриття касаційного провадження та розгляд касаційної скарги у порядку письмового провадження без виклику та повідомлення сторін.

У касаційній скарзі Товариство з обмеженою відповідальністю "Ріелті Менеджмент" просить ухвалу Господарського суду міста Києва від 16.10.2018 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 20.12.2018 у справі № 910/22216/16 скасувати та прийняти нову постанову, якою скаргу задовольнити.

Скаржник вважає, що державний виконавець був повідомлений про настання обставин, які зумовлюють обов'язкове зупинення вчинення виконавчих дій з дня реєстрації клопотання товариства з обмеженою відповідальністю "Ріелті менеджмент" в органі державної виконавчої служби (31.01.2018), і тому мав вжити заходи по зупиненню вчинення виконавчих дій не пізніше наступного дня після подання вказаного клопотання (01.02.2018).

ТОВ "Ріелті Менеджмент" вказує, що 31.01.2018 разом з клопотанням про зупинення вчинення виконавчих дій було подано копію ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 31.01.2018 у справі №826/1532/18.

Одночасно, скаржник зазначає, що ухвала Окружного адміністративного суду міста Києва від 31.01.2018 у справі №826/1532/18 була опублікована на веб-сайті Єдиного державного реєстру судових рішень - 02.02.2018, що за твердженнями скаржника вказує на обізнаність державного виконавця про настання обставин, які зумовлюють обов'язкове зупинення вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні з виконання наказу Господарського суду міста Києва №910/22216/16 від 20.12.2016, за один день робочий день до винесення ним платіжної вимоги.

При цьому, ТОВ "Ріелті Менеджмент" посилається на правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №915/1855/15, яку, на його думку, не врахували суди попередніх інстанцій, що і стало підставою для прийняття вказаної касаційної скарги, а саме для формування єдиної правозастосовчої практики.

Як вбачається з постанови Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №915/1855/15, в лютому 2017 року Комунальне підприємство "Теплопостачання та водно-каналізаційне господарство" звернулось до Господарського суду Миколаївської області зі скаргою на дії та бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України при виконанні наказу суду від 17.03.2016 у справі №915/1855/15, зокрема, про:

- визнання протиправними дії відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, щодо примусового звернення стягнення у виконавчому провадженні №50663862 на грошові кошти Комунального підприємства "Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство" в сумі 4548223,42 грн., що знаходились на рахунку №5 в ПАТ "Райффайзен Банк Аваль", МФО 326182;

- зобов'язання відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України повернути кошти Комунального підприємства "Теплопостачання та водно-каналізаційне господарство" в сумі 4548223,42 грн. на рахунок № 5 в ПАТ "Райффайзен Банк Аваль", МФО 326182.

Розглядаючи доводи касаційної скарги, в постанові Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №915/1855/15 суд зазначив, зокрема, наступне:

"Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" офіційним оприлюдненням є оприлюднення відомостей про справу про банкрутство на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України в мережі Інтернет."

"Як встановлено судами попередніх інстанцій, оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство Комунального підприємства "Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство" було опубліковано на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України 31.01.2017 о 17 год. 54 хв. за № 39869."

"У відповідності до ст.34 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі, зокрема, порушення господарським судом провадження у справі про банкрутство боржника, якщо відповідно до закону на вимогу стягувача поширюється дія мораторію, запровадженого господарським судом. Виконавець не пізніше наступного робочого дня, коли йому стало відомо про обставини, зазначені в частині першій цієї статті, а з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої цієї статті, - у день надіслання виконавчого документа до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, зупиняє вчинення виконавчих дій, про що виносить відповідну постанову.

Суди попередніх інстанцій обґрунтовано виходили з того, що інформація щодо порушення справи про банкрутство Комунального підприємства "Теплопостачання та водно-каналізаційне господарство" та введення мораторію на задоволення вимог кредиторів відображена на офіційних сайтах згідно чинного законодавства України, а тому є загальновідомою.

Таким чином, після оприлюднення відомостей про справу про банкрутство Комунального підприємства "Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство" відносно останнього процесуальні дії могли бути вчиненні лише у справі про банкрутство, а виконавче провадження по даній справі підлягало обов'язковому зупиненню."

"Крім того, Законом України "Про виконавче провадження" не передбачено, якими саме доказами боржник зобов'язаний повідомляти державного виконавця про обставини обов'язкового зупинення виконавчого провадження, так само це не передбачено Інструкцією з організації примусового виконання рішень затвердженої Наказом Міністерства України від 02 квітня 2012 року № 512/5.

У зв'язку із зазначеним, судами попередніх інстанцій відхилені доводи Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про необізнаність державного виконавця з фактом порушення відносно боржника справи про банкрутство до 24.02.2017.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про наявність підстав для визнання протиправною бездіяльності відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо не винесення постанови про закінчення виконавчого провадження №50663862, та протиправності дій державної виконавчої служби щодо примусового звернення стягнення коштів боржника 01.02.2017 у виконавчому провадженні №50663862 в період з 01.02.2017 (наступний день після порушення справи про банкрутство боржника) по 24.02.2017 (закінчення виконавчого провадження)."

По суті аналогічні правові висновки зазначені і у постанові Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №922/1798/14 про:

- визнання незаконними дій державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі - ВПВР ДВС МЮУ) Артемчука Т.В. з винесення платіжної вимоги №90/14-1, №90/14-2 та №90/14-3 до банку ПАТ "Укрексімбанк" про списання з акціонерного товариства "Альба Україна" 16778928,79 грн на користь ТОВ "Фармацевтична компанія "Здоров'я";

- визнання незаконними дії заступника директора Департаменту - начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Крайчинського С.С. щодо не скасування платіжної вимоги № 90/14-1, № 90/14-2 та № 90/14-3 до банку ПАТ "Укрексімбанк" про списання з акціонерного товариства "Альба Україна" 16778928,79 грн. на користь ТОВ "Фармацевтична компанія "Здоров'я" підпорядкованого йому державного виконавця Артемчука Т.В.;

- зобов'язання державного виконавця відділу примусового виконання рішення Державної виконавчої служби України Артемчука Т.В. та начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Крайчинського С.С. вчинити дії щодо повернення грошових коштів у розмірі 3462358,55 грн. на рахунок акціонерного товариства "Альба Україна", що були перераховані на користь ТОВ "Фармацевтична компанія "Здоров'я".

Так, суд касаційної інстанції з посиланням на вищевказану ст. 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" вказав, що враховуючи, що платіжні вимоги за № 90/14-1 на суму 16778928,79грн, № 90/14-2 на суму 616105,47 дол. США, № 90/14-3 на суму 559994,05 євро та 90/14-4 на суму 47521606,41 рос. руб. були направленні державним виконавцем вже після порушення ухвалою суду від 23.02.2016 справи про банкрутство та запровадження мораторію на задоволення вимог кредиторів Приватного акціонерного товариства "Альба Україна", суд апеляційної інстанції підставно дійшов висновку про неправомірність вказаних дій та незаконне зарахування суми коштів в розмірі 315655,75 грн на рахунок ТОВ "Фармацевтична Компанія "Здоров'я"."

В даній справі, що переглядається, скаржник - ТОВ "Ріелті Менеджмент" вказує на те, що ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 31.01.2018 у справі №826/1532/18 було зупинено стягнення на підставі наказу Господарського суду міста Києва №910/22216/16 від 20.12.2016 у виконавчому провадженні № 55361256; вказано Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, його начальнику та державним виконавцям зупинити вчинення виконавчих дій у зведеному виконавчому провадження № 55384481, виконавчому проваджені № 55361356 та виконавчому провадженні № 55361256.

Дана ухвала Окружного адміністративного суду міста Києва від 31.01.2018 у справі №826/1532/18 була опублікована на веб-сайті Єдиного державного реєстру судових рішень - 02.02.2018, тобто, фактично була оприлюднена в офіційному державному реєстрі, а отже є загальновідомою, що, за твердженнями скаржника, вказує на обізнаність державного виконавця про настання обставин, які зумовлюють обов'язкове зупинення вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні з виконання наказу Господарського суду міста Києва №910/22216/16 від 20.12.2016, за один день робочий день до винесення ним платіжної вимоги.

І такий висновок скаржник робить саме з посиланням на правову позицію, викладену у вищевказаній постанові Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №915/1855/15.

Згідно зі ст.2 Закону України "Про доступ до судових рішень":

"1. Рішення суду проголошується прилюдно, крім випадків, коли розгляд справи проводився у закритому судовому засіданні. Кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом.

2. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання. Судові рішення також можуть публікуватися в друкованих виданнях із додержанням вимог цього Закону.

Якщо судовий розгляд відбувався у закритому судовому засіданні, судове рішення оприлюднюється з виключенням інформації, яка за рішенням суду щодо розгляду справи у закритому судовому засіданні підлягає захисту від розголошення."

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.3 вказаного Закону:

"1. Для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень.

2. Єдиний державний реєстр судових рішень (далі - Реєстр) - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

3. Суд загальної юрисдикції вносить до Реєстру всі судові рішення і окремі думки суддів, викладені у письмовій формі, не пізніше наступного дня після їх ухвалення або виготовлення повного тексту."

Згідно з ч.1 ст.4 наведеного Закону:

"Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України."

На підставі викладеного, суд касаційної інстанції вважає подібними правовідносини у даній справі, що переглядається, та у вищевказаних справах №922/1798/14 та №915/1855/15.

Разом з тим, колегія суддів касаційного суду по даній справі, що переглядається, не погоджується з наведеними правовими висновками у зазначених справах з наступних підстав.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 34 Закону України "Про виконавче провадження" (далі- Закон):

"Виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі:

2) зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа."

Згідно з ч. 2 ст. 34 Закону:

"Виконавець не пізніше наступного робочого дня, коли йому стало відомо про обставини, зазначені в частині першій цієї статті, а з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої цієї статті, - у день надіслання виконавчого документа до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, зупиняє вчинення виконавчих дій, про що виносить відповідну постанову."

Відповідно до ч. 4 ст. 19 Закону:

"Сторони зобов'язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов'язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи."

Згідно з ч.1 ст.15 Закону:

"1. Сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник.

2. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ.

Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов'язок щодо виконання рішення."

Разом з тим, відповідно до ч.ч.1,2 ст.18 Закону:

"1. Виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

2. Виконавець зобов'язаний:

1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом;

2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження;

3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання;

4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом;

5) роз'яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов'язки."

Згідно з п.5 ч.1 ст.2 Закону:

"Виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад:

5) справедливості, неупередженості та об'єктивності."

Аналіз всіх вищевказаних норм свідчить, що законодавець саме на сторони виконавчого провадження, якими є стягувач і боржник, поклав саме обов'язок і саме невідкладного, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, повідомлення виконавця про виникнення цілого ряду обставин, передбачених ч. 4 ст. 19 Закону, в т.ч. і обставин, що обумовлюють обов'язкове зупинення вчинення виконавчих дій.

Дана норма є цілком логічною, оскільки саме стягувач та боржник є як зацікавленими, так і обізнаними, сторонами щодо певного, окремо взятого виконавчого провадження.

Зняття зі сторін передбаченого ч. 4 ст. 19 Закону обов'язку повідомляти про відповідні обставини та перекладання цього обов'язку на виконавця, а саме, по суті зобов'язання його кожний день починати з перевірки всіх офіційних державних реєстрів та сайтів щодо наявності обставин, що обумовлюють обов'язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а по боржнику - фізичній особі - також про зміну місця роботи, по кожному з проваджень, що знаходиться на виконанні певного виконавця:

- не відповідає розподілу обов'язків між учасниками виконавчого провадження, визначеному вищевказаними ч.ч.1,2 ст.18 та ч. 4 ст. 19 Закону;

- як наслідок, умисне чи недбале невиконання сторонами обов'язків, передбачених ч. 4 ст. 19 Закону, по суті незаконно та необґрунтовано перетворює у визнання незаконними дій або бездіяльності вже саме виконавця з можливим наступним безпідставним як притягненням певного виконавця до відповідальності, так і можливим претендуванням сторони виконавчого провадження на стягнення відповідної шкоди;

- призведе до фактичної паралізації діяльності виконавців, оскільки замість своєї основної функції по примусовому виконанню судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб), останні будуть змушені замість сторін займатися перевіркою наявності чи відсутності вищевказаних обставин, передбачених ч. 4 ст. 19 Закону.

З урахуванням викладеного, колегія суддів касаційного суду доходить висновку, що відповідно до вимог ч.2 ст.34 Закону строк, в який виконавець зобов'язаний зупинити відповідне виконавче провадження, має обраховуватися саме з моменту, коли останній був повідомлений про такі обставини в першу чергу сторонами виконавчого провадження, іншими особами або іншим, доведеним відповідними доказами, чином, а не з моменту, коли він мав з'ясувати наявність таких обставин самостійно.

Даний висновок суду підтверджується і висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 29.11.2018 у справі №401/4793/15-ц.

Так, ухвалою Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 10.02.2017 у вказаній справі №401/4793/15-ц було задоволено скаргу на постанову старшого державного виконавця про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

При цьому, місцевий суд вказав, що ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 грудня 2016 року відкрито касаційне провадження в справі та зупинено виконання рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 27 квітня 2016 року та ухвали апеляційного суду Кіровоградської області від 13 жовтня 2016 року до закінчення касаційного провадження.

Дана ухвала була оприлюднена 09.12.2016 року.

Боржник, отримавши постанову про відкриття виконавчого провадження від 01.12.2016 року та дізнавшись про наявність вищевказаної Ухвали в Єдиному державному реєстрі судових рішень звернувся засобами телефонного зв'язку до старшого державного виконавця Бойко О.В. та повідомив про наявність вищевказаної ухвали.

У постанові Верховного Суду від 29.11.2018 у справі №401/4793/15-ц було зазначено, що касаційна скарга мотивована тим, що боржник повідомив державного виконавця про наявність ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 грудня 2016 року засобами телефонного зв'язку, яка оприлюднена в Єдиному державному реєстрі судових рішень 09 грудня 2016 року. Вважає, що державний виконавець повинен був зупинити вчинення виконавчих дій.

Проте, касаційний суд вказав, що у постанові про зупинення вчинення виконавчих дій державний виконавець вказав, що копія ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 грудня 2016 року про зупинення вчинення виконавчих дій з примусового виконання виконавчого листа № 401/4793/15-ц, виданого 09 листопада 2016 року Світловодським міськрайонним судом Кіровоградської області, надійшла на адресу відділу 11 січня 2017 року.

Апеляційний суд встановив, що копія ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 грудня 2016 року направлялася на адресу Шевченківського ВДВС Полтавського МУЮ 04 січня 2017 року, на якій є відмітка, що державний виконавець Бойко отримав вказану ухвалу 12 січня 2017 року. Даних про те, що ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 грудня 2016 року надійшла до Шевченківського ВДВС Полтавського МУЮ до 29 грудня 2016 року (дати накладення арешту на майно боржника), матеріали справи не містять.

За таких обставин, на думку касаційного суду апеляційний суд зробив обґрунтований висновок про скасування ухвали суду першої інстанції та відмовив в задоволенні скарги.

З огляду на викладене, колегія суддів вбачає правові підстави та вважає за необхідне передати справу №910/22216/16 на розгляд об'єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

Зважаючи на викладені вище обставини, керуючись статтями 234, 235, 302, 303 Господарського процесуального кодексу України (в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VІІІ), Верховний Суд -

УХВАЛИВ:

Справу №910/22216/16 за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Ріелті Менеджмент" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 16.10.2018 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 20.12.2018 передати на розгляд об'єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та оскарженню не підлягає.

Головуючий І. Кушнір

Судді Є. Краснов

Г. Мачульський