РІШЕННЯ

18 лютого 2019 року м. ТернопільСправа № 921/442/18

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Гевка В.Л. за участю секретаря судового засідання Карпи М.Ю.

Розглянув у порядку загального позовного провадження матеріали справи

за позовом: Малого підприємства з обмеженою відповідальністю "Квант", вул. Нова, 1, м. Здолбунів, Рівненська обл., 35705

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Ворони Олега Васильовича, АДРЕСА_1

про стягнення з фізичної особи-підприємця Ворони Олега Васильовича стягнення заборгованості у сумі 27 442 грн. 44 коп., з яких : 25 112 грн. 17 коп. основного боргу, 1657 грн. 40 коп. - інфляційні нарахування, 672 грн. 87 коп. - 3% річних.

За участю представників:

Позивача: не з'явився;

Відповідача: не з'явився.

1. Судові процедури.

1.1. Повідомлення учасників про справу.

У судових засіданнях представнику позивача роз'яснено права та обов'язки учасників та сторін справи, форму і стадії судового провадження, що здійснюється у межах даної справи згідно до вимог ГПК України.

Сторони, за правилами статей 120, 121 Господарського процесуального кодексу України були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи належним чином у встановленому законом порядку.

1.2. Фіксування судового процесу.

В порядку статей 8, 222 Господарського процесуального кодексу України, здійснювалося фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів (звукозапис), а саме: програмно-апаратного комплексу "Акорд" на CD-R, серійний номер N127VF25D8135304B2.

Для розгляду справи в режимі відеоконференцзв'язку використовуються засоби для здійснення фіксації судового процесу в режимі відеоконференції "TrueConf".

Для робочого оригіналу звукозапису надано диск DVD-R, серійний номер МАР637VJ23171558.

1.3. Суть справи.

Позивач - Мале підприємство з обмеженою відповідальністю "Квант" звернулося до Господарського суду Тернопільської області з позовною заявою Вих.№190 від 17.10.2018 (вх.№564 від 29.10.2018) до відповідача - Фізичної особи-підприємця Ворони Олега Васильовича, у якій просить суд стягнути з відповідача заборгованість у сумі 27 442 грн 44 коп., з яких : 25 112 грн 17 коп. основний борг, 1657 грн 40 коп. - інфляційні нарахування, 672 грн 87 коп. - 3% річних.

1.4. Відкриття провадження у справі.

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 01 листопада 2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито підготовче провадження у справі із призначенням підготовчого засідання на 13 листопада 2018 року.

Відповідно до частини 3 статті 12 ГПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Із комплексного аналізу змісту статті 12 ГПК України не лише ціна позову може слугувати підставою для визначення складності справи. Іншими словами - і справа з ціною позову, яка не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, може бути складною через інші обставини.

Такі обставини, зокрема, перелічено у частині 3 статті 247 ГПК України, згідно до якої при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін; 3) обраний позивачем спосіб захисту; 4) категорію та складність справи; 5) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; 6) кількість сторін та інших учасників справи; 7) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 8) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

У зв'язку із складністю справи через інші обставини ніж ціна позову, а саме, складністю, яка полягала у значенні справи для сторін, зокрема - позивача, заявлення позивачем клопотань про забезпечення позову у справі, складність справи в частині необхідності дослідження розрахунків між сторонами, що відбувались протягом 2017- 2018 років, розгляд справи з ініціативи суду здійснювався за правилами загального позовного провадження.

1.5. Підготовче провадження.

Підготовче засідання вперше відбулось 13 листопада 2018 року о 14 год. 00 хв.

Відповідно до частини 4 статті 233 ГПК України ухвали суду, які оформлюються окремим документом, постановляються в нарадчій кімнаті, інші ухвали суд може постановити, не виходячи до нарадчої кімнати.

Згідно пункту 7 частини 2 статті 223 ГПК України, у протоколі судового засідання зазначаються серед іншого ухвали суду, постановлені в судовому засіданні, не виходячи до нарадчої кімнати.

Відповідно до частини 2 статті 183 ГПК України, суд відкладає підготовче засідання в межах визначеного цим Кодексом строку підготовчого провадження у випадках: 1) визначених частиною другою статті 202 цього Кодексу; 2) залучення до участі або вступу у справу третьої особи, заміни неналежного відповідача, залучення співвідповідача; 3) в інших випадках, коли питання, визначені частиною другою статті 182 цього Кодексу, не можуть бути розглянуті у даному підготовчому засіданні.

У судових засіданнях - 13.11.2018 та 17.12.2018 протокольними ухвалами підготовчі засідання відкладалися відповідно на 17.12.2018, на 26.12.2018, на 11.01.2019 та на 17.01.2019, про що повідомлено учасників справи ухвалами суду, відповідно до вимог статей 120, 121 ГПК України.

Із змісту статті 185 ГПК України у підготовчому засіданні суд постановляє ухвалу (ухвали) про процесуальні дії, що необхідно вчинити до закінчення підготовчого провадження та початку судового розгляду справи по суті. Суд з'ясовує думку сторін щодо дати призначення судового засідання для розгляду справи по суті.

Частиною 2 статті 177 ГПК України передбачено, що підготовче провадження починається відкриттям провадження у справі і закінчується закриттям підготовчого засідання.

Згідно частини 3 статті 201 ГПК України з оголошення головуючим судового засідання відкритим розпочинається розгляд справи по суті.

У судовому засіданні 17.12.2018 суд, враховуючи думку представника позивача, призначив на 26.12.2018 судове засідання, в якому планував закрити підготовче провадження та перейти до розгляду справи по суті шляхом оголошення про відкриття судового засідання по суті.

Проте, у судовому засіданні представником позивача подано суду клопотання про необхідність продовження розгляду справи у підготовчому провадженні з метою підготовки і подання позивачем додаткових доказів.

Розглянувши та оцінивши вказане клопотання, суд, у судовому засіданні постановив продовжити строк підготовчого провадження до 11.01.2019, призначити судове засідання для вирішення питання про перехід до розгляду справи по суті, згідно статті 185 ГПК України на 11.01.2019 о 12 год. 00 хв. без постановлення окремого процесуального документу із зазначенням про постановлення ухвали у протоколі судового засідання, відповідно до пункту 7 частини 2 статті 223 ГПК України.

У свою чергу 11.01.2019 суд продовжив строк підготовчого провадження у справі по 17.01.2019 та призначив судове засідання з розгляду питання про перехід до розгляду справи по суті на 17.01.2019 о 15 год. 30 хв.

1.6. Розгляд справи по суті.

У судовому засіданні 17.01.2019 суд протокольною ухвалою закрив підготовче провадження та перейшов до розгляду справи по суті.

У зв'язку з відсутністю представників сторін суд у судовому засіданні 17.01.2019 відклав засідання по суті та призначив справу до розгляду по суті у судове засідання на 05.02.2019.

05.02.2019 розгляд справи по суті судом відкладався на 18.02.2019 о 14 год. 30 хв.

При розгляді справи по суті суд з'ясував обставини справи та дослідив наявні у справі докази.

В судовому засіданні 18.02.2019 суд видалився до нарадчої кімнати та прийняв рішення у справі, про що суддею виготовлено та підписано скорочене рішення (вступну та резолютивну частини рішення).

2. Аргументи сторін.

2.1. Правова позиція позивача.

Підставою звернення до суду із вказаним позовом, як стверджує позивач, є те, що: позивачем поставлено відповідачу товар, про що свідчать видаткові накладні, а відповідач прийняв товар та здійснив часткову оплату товару, про що свідчать банківські виписки.

У судових засіданнях представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просить суд задоволити позов.

2.2. Заперечення відповідача.

Представник відповідача у судові засідання не з'являвся, причин неявки суду не повідомив, відзиву на позов не подав, жодних клопотань не заявляв, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, однак своїми процесуальними правами відповідач не скористався.

Як вбачається із матеріалів справи, усі процесуальні документи у справі №921/442/18, надсилались судом на адресу відповідача, яка вказана позивачем у позовній заяві, рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення поштового відправлення (містяться в матеріалах справи).

При цьому поштова кореспонденція суду - ухвали з повідомленням про судові засідання отримувалась відповідачем, про що свідчать відмітки пошти на ній про отримання поштових відправлень.

Відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними у справі матеріалами.

Згідно з частинами 1, 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Крім того, судом враховано, що у відповідності до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень", усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень (частина 2 статті 3 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Згідно із частиною 1 статті 4 Закону України "Про доступ до судових рішень" судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.

Отже, відповідач не позбавлений права та можливості ознайомитись з ухвалами суду щодо даної справи у Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Тому, застосовуючи принципи змагальності, диспозитивності та пропорційності господарського судочинства, що закріплені в пункті 4 частини 3 статті 129 Конституції України, статей 13-15 ГПК України, та беручи до уваги забезпечення сторонам рівних та належних умов для надання доказів, необхідних для розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні за наявними у ній матеріалами.

3. Фактичні обставини, встановлені судом.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши у сукупності усі докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Мале підприємство з обмеженою відповідальністю "Квант" (надалі - Позивач) поставило товар Фізичній особі-підприємцю Вороні Олегу Васильовичу (надалі - Відповідач).

Дані обставини стверджуються видатковими накладними (містяться в матеріалах справи).

Відповідачем оплачено поставку продукції частково, про що свідчать банківські виписки (містяться в матеріалах справи).

Так, 24.11.2017 позивачем було поставлено відповідачеві товар на суму 55 848,22 грн згідно видаткової накладної № 2117 від 24.11.2017. За вказаною накладною була проведена часткова оплата поставленого товару так, що сума боргу становить 10 956,07 грн.

24.11.2017 позивачем було поставлено відповідачеві товар на суму 14 156,10 грн згідно з видатковою накладною № 2121 від 24.11.2017. Вказана накладне не оплачена повністю.

Отже, як стверджує позивач та зазначене не спростовано відповідачем, ФОП Ворона О.В. на момент звернення з позовом до суду не оплатив суму боргу за отриманий товар в розмірі 25 112,17 грн.

4. Зміст спірних правовідносин, які склались між сторонами.

Розглянувши та оцінивши подані позивачем обґрунтування позовних вимог, пояснення та докази, суд дійшов висновку, за своєю правовою природою правовідносини, що склалися між позивачем та відповідачем є правовідносинами з поставки товару, згідно з якими у відповідача, внаслідок передання йому постачальником товару, виник обов'язок оплатити його.

5. Норми права, які застосував суд.

Статтею 11 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (стаття 509 Цивільного кодексу України).

Згідно статті 174 Господарського кодексу України господарське зобов'язання може виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод не передбачені законом, але таких, які йому не суперечать.

Майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (стаття 175 Господарського кодексу України).

За змістом статті 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Частиною 1 статті 181 Господарського кодексу України встановлено, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Відповідно до статті 692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно частини 2 статті 193 ГК України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Стаття 599 ЦК України вказує на те, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).

Відповідно до статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

За статтею 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначає, що господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Частинами 1, 2 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

6. Мотивована оцінка судом аргументів, наведених учасниками справи.

6.1. Аргументація виникнення суми основного боргу за поставлений товар.

Всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши у сукупності усі докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд дійшов наступних висновків.

Як вбачається із матеріалів справи, Мале підприємство з обмеженою відповідальністю "Квант" поставило товар Фізичній особі-підприємцю Вороні Олегу Васильовичу, що підтверджується видатковими накладними (містяться в матеріалах справи).

В свою чергу, відповідачем оплачено поставку продукції частков, про що свідчать банківські виписки.

Так, 24.11.2017 позивачем було поставлено Відповідачеві товар на суму 55 848,22 грн згідно видаткової накладної № 2117 від 24.11.2017. За вказаною накладною була проведена часткова оплата поставленого товару так, що сума боргу становить 10 956,07 грн.

24.11.2017 позивачем було поставлено відповідачеві товар на суму 14 156,10 грн згідно з видатковою накладною № 2121 від 24.11.2017. Вказана накладна не оплачена повністю.

Таким чином, як стверджує позивач в результаті часткової оплати відповідачем суми поставленого товару та з урахуванням попередніх розрахунків між сторонами і сальдо на початок року, заборгованість відповідача перед позивачем за поставлений, згідно видаткових накладних товар, становить 25 112,17 грн.

Наведене і зумовило позивача звернутись за даним позовом до суду.

За своєю правовою природою правовідносини, що склалися між позивачем та відповідачем, є позадоговірними (заснованими на усних домовленостях) правовідносинами з поставки товару, згідно з якими у відповідача, внаслідок передання йому постачальником товару, виник обов'язок оплатити його.

Як визначено статтею 692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Якщо у договорі або законі не встановлено строку (терміну), у який повинно бути виконано грошове зобов'язання, судам необхідно виходити з приписів частини другої статті 530 ЦК України. Цією нормою передбачено, між іншим, і можливість виникнення обов'язку негайного виконання; такий обов'язок випливає, наприклад, з припису частини першої статті 692 ЦК України, якою визначено, що покупець за договором купівлі-продажу повинен оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього; відтак якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару, відповідна оплата має бути здійснена боржником негайно після такого прийняття, незалежно від того, чи пред'явив йому кредитор пов'язану з цим вимогу. При цьому передбачена законом відповідальність за невиконання грошового зобов'язання підлягає застосуванню починаючи з дня, наступного за днем прийняття товару, якщо інше не вбачається з укладеного сторонами договору. Відповідні висновки випливають зі змісту частини другої статті 530 ЦК України.

Аналогічна правова позиція висвітлена і у пункті 1.7. Постанови Пленуму від 17 грудня 2013 року № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань".

Отже, із зазначених норм права вбачається, що обов'язок оплати товару виник у відповідача з моменту отримання товару і підписання видаткових накладних.

Отримання товару відповідачем підтверджується і тією обставиною, що останнім здійснювалася часткова оплата отриманого товару, що підтверджується банківськими виписками.

Документи, надані позивачем, є самостійними первинними документами, на підставі яких суд може встановити факт здійснення господарської операції.

Відповідно до визначення термінів, що містяться в статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Частинами 1, 2 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Аналогічні вимоги, яким повинні відповідати первинні документи, містяться і у п. 2.4 наказу Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995 "Про затвердження Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку", надалі - Наказ №88.

Накладна - це супроводжуючий первинний документ, що використовується в бухгалтерському обліку та містить основні облікові дані про товар, що передається, відправляється, транспортується.

Пунктом 2.5 Наказу №88 визначено, що повноваження на здійснення господарської операції особи, яка в інтересах юридичної особи або фізичної особи-підприємця одержує основні засоби, запаси, нематеріальні активи, грошові документи, цінні папери та інші товарно-матеріальні цінності згідно з договором, підтверджуються відповідно до законодавства. Такі повноваження можуть бути підтверджені, зокрема, письмовим договором, довіреністю, актом органу юридичної особи тощо.

Долучені позивачем до матеріалів справи видаткові накладні, складені у паперовій формі, містять інформацію про дату їх складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції; одиницю виміру господарської операції; підписані повноважними представниками сторін та скріплені печатками/штампами юридичних осіб, а відтак відповідають встановленим чинним законодавством вимогам щодо форми та змісту первинних документів, фіксують факт здійснення господарської операції і встановлення зобов'язань та є підставою виникнення у відповідача обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Зі змісту статті 692 Цивільного кодексу України вбачається, що за загальним правилом обов'язок покупця оплатити товар виникає після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього. Це правило діє, якщо спеціальними правилами або договором купівлі-продажу не встановлено інший строк оплати.

Вказане відповідає висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові від 30.09.2014 у справі № 3-121-гс14.

Отже, перебіг строку виконання грошового зобов'язання, починається з моменту прийняття товару або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, і положення частини другої статті 530 названого Кодексу, в якій ідеться про строк (термін) виконання боржником обов'язку, що не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, до відповідних правовідносин не застосовується.

При цьому підписання покупцем накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і яка відповідає вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Строк виконання відповідного грошового зобов'язання визначається за правилами, встановленими частиною першою статті 692 ЦК України.

Враховуючи викладене, приписи статті 692 ЦК України, а також встановлені судом обставини фактичної поставки товару, стягнення вартості якого є предметом позову, суд дійшов висновку, що обов'язок відповідача оплатити товар виник з моменту прийняття товару.

Відповідно до положень статей 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, у встановлений строк (термін) його виконання та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Факт виконання позивачем взятих на себе зобов'язань - поставки відповідачу товару, підтверджено долученими до матеріалів справи належним чином засвідченими копіями видаткових накладних.

Проте, відповідач всупереч умовам чинного законодавства свої зобов'язання щодо своєчасної оплати за отриманий Товар не виконав.

Таким чином, позивачем підтверджено поданими ним доказами, що заборгованість відповідача перед позивачем за поставлений, згідно видаткових накладних товар, становить 25 112,17 грн.

Відповідач в судове засідання не прибув, не заперечив належними та допустимими доказами викладених у позові доводів позивача, як і не надав доказів добровільної та повної сплати суми боргу за отриманий, згідно видаткових накладних, товар.

Отже, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за товар в сумі 25 112,17 грн суд визнає обґрунтованими, правомірними та такими, що підлягають до задоволення.

6.2. Аргументація нарахування інфляційних нарахувань та 3% річних.

Щодо позовних вимог в частині стягнення 1657,40 грн інфляційних нарахувань та 672, 87 грн 3% річних за період з 25.11.2017 по 16.10.2018, суд зазначає наступне:

Матеріалами справи підтверджено порушення відповідачем строків виконання грошового зобов'язання - терміни оплати вартості отриманого за вказаними вище видатковими накладними товару, у зв"язку з чим, в порядку статті 625 ЦК України, позивачем за період з 25.11.2017 по 16.10.2018 нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 1657,40 грн інфляційних нарахувань та 672, 87 грн 3% річних.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання. Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Суд, перевіривши розрахунок 3% річних, за допомогою програми ЛІГА: ЗАКОН ЕЛІТ, за період з 25.11.2017 по 16.10.2018, вважає його вірно обрахованим, а тому позовні вимоги щодо стягнення 3% річних у розмірі 672,87 грн, правомірно заявленими та такими, що підлягають до задоволення.

Також, судом розглянуто проведений позивачем розрахунок інфляційних нарахувань за допомогою програми ЛІГА: ЗАКОН ЕЛІТ, з врахуванням вартості поставленого згідно наведених вище видаткових накладних Товару, в межах визначених позивачем періодів, проведено перерахунок заявленої до стягнення суми інфляційних нарахувань.

Згідно проведеного судом перерахунку, за період з 25.11.2017 по 16.10.2018 правомірним є нарахування інфляційних нарахувань в загальній сумі 2 128,57 грн.

Поряд з цим, зважаючи на диспозитивність судового процесу, а також на те, що суд позбавлений права вийти за межі заявлених позовних вимог до стягнення підлягає сума інфляційних нарахувань, визначена позивачем - 1657,40 грн.

7. Висновки суду.

Як визначено статтею 73 ГПК України доказами у справі є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (стаття 77 Господарського процесуального кодексу України).

Приписами статті 79 ГПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Пунктами 1, 2 статті 86 ГПК України зазначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Всупереч наведеним вище нормам відповідач не надав суду жодного належного, допустимого, достовірного та достатнього доказу в спростування позовних вимог позивача щодо стягнення боргу, у тому рахунку доказів проведення розрахунків (платіжні доручення, виписки банківських установ щодо руху коштів, квитанції до прибуткових касових ордерів).

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, а саме: стягнути з Фізичної особи-підприємця Ворони Олега Васильовича на користь Малого підприємства з обмеженою відповідальністю "Квант" 25 112 грн 17 коп. основного боргу, 1657 грн 40 коп. інфляційних нарахувань, 672 грн 87 коп. - 3% річних.

Керуючись статтями 7, 13, 42, 86, 210, 231, 233, 236-241 у сукупності з іншими статтями Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Ворони Олега Васильовича ( АДРЕСА_1 ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь Малого підприємства з обмеженою відповідальністю "Квант" (вул. Нова, 1, м. Здолбунів, Рівненська область, ідентифікаційний код 13991920) - 25 112 грн 17 коп. основного боргу, 1657 грн 40 коп. інфляційних нарахувань, 672 грн 87 коп. - 3% річних.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду в порядку статті 256 - 257 ГПК України подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до п.17.5 Перехідних положень ГПК України апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності нової редакції Господарського процесуального кодексу України, а саме до 15.12.2017 року. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Учасники справи можуть отримати інформацію по справі на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб - адресою: https://te.court.gov.ua/sud5022.

Повне рішення складено та підписано протягом 2 (двох) робочих днів - 20.02.2019 року.

Суддя В.Л. Гевко