ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРCОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел./0552/26-47-84, 49-31-78, факс 49-31-78, веб сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2019 року, м. Херсон, справа № 923/34/19

Господарський суд Херсонської області у складі судді Закуріна М. К., розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Ліки України"

до Комунального закладу "Скадовська центральна районна лікарня"

про стягнення 12 212,94 грн,

у с т а н о в и в:

Дії, аргументи та докази позивача

14.01.2019 Публічне акціонерне товариство «Державна акціонерна компанія «Ліки України звернулося з позовом до Комунального закладу «Скадовська Центральна районна лікарня» про стягнення 12 212,94 грн, з яких 8 918,75 грн основної заборгованості, 2 601,37 грн інфляційних та 692,82 грн річних, заявлених до стягнення у зв'язку з невиконанням умов договору поставки № 11 НП/Х від 21.01.2015.

У якості обґрунтування власної позиції позивач вказав, що на підставі укладеного між сторонами договору поставки відповідач зобов'язаний був сплатити вартість поставленого йому позивачем відповідно до видаткових накладних № 1845 від 17.05.2016 на суму 9 157,76 грн та № 1857 від 17.05.2016 на суму 109,84 грн товару, але здійснив часткову оплату у сумі 348,85 грн, а тому заборгував 8 918,75 грн. У зв'язку з несвоєчасним виконанням грошового зобов'язання позивачем на підставі положень статті 625 Цивільного кодексу України нараховані вказані суми річних та інфляційних за період з 08.06.2016 по 09.01.2019.

З метою підтвердження заявлених вимог, позивач разом із позовною заявою надав та послався на наступні докази:

- договір поставки від 21.01.2015 (а.с. 10),

- видаткову накладну № 1845 від 17.05.2016 (а.с. 11),

- доручення № 10 від 13.05.2016 (а.с. 12),

- видаткову накладну № 1857 від 17.05.2016 (а.с. 13),

- доручення № 11 від 13.05.2016 (а.с. 13 на звороті),

- вимогу про погашення боргу № 1.3/276 від 13.07.2017 (а.с. 19),

- повторну вимогу про погашення боргу № 1.3/380 від 11.09.2017 (а.с. 20),

- повторну вимогу про погашення боргу № 1.3/10 від 17.01.2018 (а.с. 20),

- поштові відправлення (а.с. 22).

Процесуальні дії та рішення суду

Ухвалою суду від 17.01.2019 відкрите провадження у справі за правилами спрощеного провадження без повідомлення та виклику учасників справи. Цією ж ухвалою відповідачу встановлений строк (18.02.2019) надати відзив на позов, а позивачу строк (22.02.2019) - відповідь на відзив, проте у вказаний час відповідач відзив на позов не надав.

При вирішенні питання порядку подачі доказів з метою їх подальшої оцінки при винесенні даного рішення, суд зазначає, що позивачем дотримані вимоги частини 2 статті 80 Господарського процесуального кодексу України щодо подачі доказів разом із позовною заявою, а тому названі вище письмові докази прийняті судом до розгляду.

Суд також констатує, що сторонами не заявлено будь-яких процесуальних клопотань.

Установлені судом обставини

21.01.2015 між Публічним акціонерним товариством «Державна акціонерна компанія «Ліки України», як постачальником, та Комунальним закладом «Скадовська Центральна районна лікарня», як покупцем, укладений договір поставки № 11 НП/Х.

Основними умовами цього договору, які впливають на взаємовідносини сторін щодо наявного між ними спору, є наступні:

- «Постачальник зобов'язується поставити, а Покупець прийняти та оплатити наркотичні та психотропні лікарські засоби в кількості, асортименті і по цінах згідно погоджених накладних …» (пункт 1.1.),

- «Ціна договору … складає сумарну вартість видаткових накладних на поставку медпродукції» (пункт 4.1.),

- «Розрахунки за мед продукцію здійснюються Покупцем по факту отримання відповідної вартості медикаментів, вказаних у видаткових накладних» (пункт 4.2.),

На виконання умов договору позивач 17.05.2016 за накладними № 1845 на суму 9 157,76 грн та № 1857 на суму 109,84 грн поставив відповідачу через його представника Звейк-Подберезну О.П., яка діяла за довіреностями № 10 та № 1 від 13.05.2016, товар на загальну суму 9 267,60 грн, чим виконав взяте на себе за договором зобов'язання. Як слідує з тексту вказаних видаткових накладних у них були встановлені строки оплати за товар, а саме: за накладною № 1845 датою оплати є 07.06.2016, за накладною № 1857 - 17.06.2016.

Проте, за обліковими даними позивача відповідач сплатив вартість товару частково у сумі 348,85 грн, а тому несплаченою сумою є 8 918,75 грн.

З метою спонукання до виконання договірного зобов'язання позивач 13.06.2017, а також повторно 11.09.2017 та 17.01.2018 направив відповідачу вимоги про оплату заборгованості, але на час розгляду справи в суді вони залишені без реагування.

Поряд з цим, через невиконання умов договору позивачем нараховані 2 601,37 грн інфляційних та 692,82 грн річних за вказаний період.

Оцінка суду установлених обставин на норм діючого законодавства

Щодо правової природи договору та договірних відносин

Установлені судом обставини наявності укладеного між сторонами договору, свідчать про виникнення між ними майново-господарських зобов'язань, у силу яких у відповідності до приписів статей 173, 174, 175 Господарського кодексу України одна сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони, а інша (управнена) сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

За частиною 1 статті 175 того ж Кодексу майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Зміст та умови договору, аналіз правовідносин та господарсько-договірних зобов'язань (майново-господарських зобов'язань у відповідності до частини 1 статті 179 ГК України), які виникли між сторонами на підставі вказаного договору (правочину), з огляду на вказані правові положення, свідчать, що за своєю юридичною природою між ними укладений договір поставки. Зокрема, згідно з приписами статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник) зобов'язується передати у встановлений строк товар у власність покупця, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. Поряд з цим, за частиною 2 статті 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж. Так, відповідно до частини 1 статті 692 того ж Кодексу покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття, якщо договором не встановлений інший строк оплати.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлені загальні правила виконання господарських зобов'язань, за якими:

- «Суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом» (частина 1);

- «кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором» (частина 2);

- «не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином» (частина 7).

За таких обставин суд приходить до висновку, що відповідач, допустивши несвоєчасну оплату вартості отриманого товару, порушив взяте на себе зобов'язання.

Щодо відповідальності за невиконання грошового зобов'язання

У відповідності до частини 2 статті 625 ЦК України «боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом».

Вказані інфляційні нарахування на суму боргу не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування за загальним правилом здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи із суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Разом з тим, сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Таким чином, відповідач, порушивши грошове зобов'язання, повинен, за вказаних правових приписів та договірних умов, сплатити позивачу 2 601,37 грн інфляційних та 692,82 грн річних за період з 08.06.2016 по 09.01.2019, розрахунок яких судом перевірений та він є правомірним.

Висновки суду з предмету судового розгляду

На підставі викладеного, за результатами оцінки доказів, з урахуванням факту несплати відповідачем вказаних сум у добровільному порядку, доведеністю позивачем власних вимог, не спростування їх відповідачем, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню у цих сумах.

Розподіл судових витрат

Судовими витратами у даній справі є витрати позивача на сплату судового збору відповідно до платіжного доручення № 890 від 10.01.2019 у сумі 1 921 грн, які згідно з приписами статті 129 ГПК України підлягають стягненню з відповідача.

На підставі вказаних правових норм та керуючись статтями 238, 240 ГПК України,

в и р і ш и в:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з Комунального закладу «Скадовська Центральна районна лікарня» (75700, Херсонська область, м. Скадовськ, вул. Сергіївська, буд. 20; ідентифікаційний код 02004060) на користь Публічного акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Ліки України» (04075, м. Київ, вул. Максименка Федора, буд. 28; ідентифікаційний код 20078889) - 8 918,75 грн основної заборгованості, 2 601,37 грн інфляційних, 692,82 грн річних та 1 921 грн компенсації по сплаті судового збору.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя М.К. Закурін