ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.02.2019 Справа № 917/22/19

м. Полтава

за позовною заявою Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, вул. Б.Хмельницького, 6, м. Київ, 01001

до Приватного акціонерного товариства Полтавський турбомеханічний завод, вул. Зіньківська, 6, м. Полтава, 36029

про стягнення 318 470,14 грн.,

Суддя Пушко І.І.

Секретар судового засідання Квіта О.Т.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1, дов. № 14-16 від 16.01.2019 року.

від відповідача: відсутні.

Відповідно до ч. 6 ст. 240 ГПК України в судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частину рішення та повідомлено про дату складення повного рішення.

Повне рішення складено та підписано 21.02.2019 року.

Суть справи: Розглядається позовна заява про стягнення з відповідача коштів в сумі 318 470,14 грн., з яких: 283 692,99 грн. пені та 15953,71 грн. 3% річних, нарахованих за зобовязаннями січня-жовтня, грудня 2015 року за період з 17.02.2015 року по 03.02.2016 року, 18 823,44 грн. інфляційних, нарахованих за зобовязаннями лютого-березня, червня-вересня 2015 року за період з квітня по листопад 2015 року в звязку з несвоєчасною оплатою за договором купівлі-продажу природного газу № 4024/15-ТЕ-24 від 16.12.2014 року.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що відповідач порушив умови господарського зобовязання в частині термінів оплати за договором купівлі-продажу природного газу № 4024/15-ТЕ-24 від 16.12.2014 року, що стало підставою для нарахування відповідачу пені, інфляційних втрат та 3% річних.

Відповідач у відзиві на позов від 24.01.2019 року (вх. № 818 від 30.01.2019 року, а.с. 62-64) підтвердив правильність нарахування позивачем пені, 3% річних та інфляційних та заявив клопотання про зменшення розміру належних до стягнення штрафних санкцій до 28 369,00 грн.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представника позивача, суд встановив:

Між Національною акціонерною компанією Нафтогаз України та Публічним акціонерним товариством Полтавський турбомеханічний завод укладено договір купівлі-продажу природного газу № 4024/15-ТЕ-24 від 16.12.2014 року (а.с. 22-27), за умовами якого позивач (продавець) зобовязався передати у власність відповідача (покупця) у 2015 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ НАК Нафтогаз України за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобовязався прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього договору.

Згідно абзацу 3 п. 1.2. Статуту Приватного акціонерного товариства "Полтавський турбомеханічний завод" рішенням загальних зборів акціонерів товариства (протокол № 2 від 26.04.2017р.) змінено найменування Товариства з Публічного акціонерного товариства "Полтавський турбомеханічний завод" на Приватне акціонерне товариство "Полтавський турбомеханічний завод" (далі позивач) у зв'язку з приведенням його у відповідність із ОСОБА_2 України «Про акціонерні товариства».

До договору купівлі-продажу природного газу № 4024/15-ТЕ-24 від 16.12.2014 року сторони уклали додаткові угоди: № 1 від 27.03.2015 року, № 2 від 30.07.2015 року, № 3 від 31.07.2015 року, 4 від 20.10.2015 року (а.с. 28-31).

Пунктом 2.1 зазначеного договору встановлено, що продавець передає покупцеві з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року газ обсягом 3075,0 тис. куб. м. із зазначенням по місяцях кварталів.

Згідно п. 3.3 цього договору, приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.

На виконання умов укладеного договору, позивач в 2015 році передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 5 304 572,75 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу за ці періоди (а.с. 32-43), та не заперечується відповідачем.

Відповідно до п. 6.1 договору, оплата за газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа, наступного за місяцем поставки газу.

За розрахунком позивача, оплату за газ, отриманий в 2015 році, відповідач провів в повному обсязі на суму 5 304 572,75 грн.

За невиконання або неналежне виконання умов договору сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України (п. 7.1 договору).

Пунктом 7.2 договору передбачено, що у разі невиконання відповідачем п. 6.1 договору, відповідач сплачує позивачу, крім суми заборгованості, пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

З посиланням на наведену норму договору, позивач заявив до стягнення з відповідача 283 692,99 грн. пені, нарахованої за зобовязаннями січня-жовтня, грудня 2015 року за період з 17.02.2015 року по 03.02.2016 року.

Із посиланням на ч. 2 ст. 625 ЦК України позивач заявив до стягнення з відповідача 15953,71 грн. 3% річних, нарахованих за період з 17.02.2015 року по 03.02.2016 року та 18 823,44 грн. інфляційних, нарахованих за зобовязаннями лютого-березня, червня-вересня 2015 року за період з квітня по листопад 2015 року за прострочення виконання грошового зобовязання (розрахунок залучений до матеріалав справи, а.с. 13-21).

Пунктом 9.3 Договору встановлено, що строк, в межах якого сторони можуть звернутись до суду з вимогою про захист своїх прав за цим Договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, встановлюється тривалістю у 5 (пять) років.

Приймаючи рішення суд виходив із наступного.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до п. 5 ст. 16 ЦК України одним із засобів захисту цивільних прав є примусове виконання обовязку в натурі, яке в даному випадку полягає у виконанні відповідачем договірних зобовязань з оплати переданого газу.

У відповідності до ст. 509 ЦК України, ст. 173 Господарського кодексу України (далі ГК України), в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій. а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК, ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Суд при вирішенні спору враховує, що правовідносини, що склалися між сторонами, регулюються нормами про договір купівлі-продажу.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 664 ЦК України, обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар.

Частиною першою статті 692 ЦК України визначено, що покупець за договором купівлі-продажу повинен оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього; якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару.

Відповідно до ч. 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідач не надав суду доказів в підтвердження своєчасної сплати грошових коштів за отриманий газ за договором купівлі-продажу природного газу № 4024/15-ТЕ-24 від 16.12.2014 року. Докази, які б спростовували викладені позивачем у розрахунку відомості щодо термінів здійснення фактичної оплати та розмірів відповідних грошових сум, які надійшли позивачу за договором купівлі-продажу природного газу № 4024/15-ТЕ-24 від 16.12.2014 року, надані відповідачем не були.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За ст. 611 ЦК України, в разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Ст. 612 ЦК України встановлює, що боржник вважається таким, що прострочив виконання зобовязання, якщо він не почав його виконувати або не виконав його у строк, встановлений договором.

Умовами договору (п. 7.2) передбачено, що у разі невиконання відповідачем п. 6.1 договору, відповідач сплачує позивачу, крім суми заборгованості, пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Позивачем заявлено вимоги про стягнення 283692,99 грн. пені, нарахованої за період з 17.02.2015 року по 03.02.2016 року.

Відповідно до частин першої, третьої статті 549 ЦК України та частини першої статті 230 ГК України неустойкою (штрафними санкціями) визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

За змістом частин четвертої і шостої статті 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ОСОБА_2 України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань", п. 6 ст. 231 Господарського кодексу України, за несвоєчасне виконання грошових зобовязань підлягають стягненню штрафні санкції у вигляді пені, розмір якої повинен визначатися обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами та узгоджуватися в договорі.

Таким чином, законодавець передбачив право сторін визначати у договорі розмір санкцій і строки їх нарахування за прострочення виконання зобов'язання. У разі відсутності таких умов у договорі нарахування штрафних санкцій припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано відповідно до частини шостої статті 232 ГК України.

Здійснивши перерахунок пені суд не виявив завищення її розміру з боку позивача та встановив, що до стягнення підлягає 283 692,99 грн. пені, розмір та період нарахування якої відповідає вимогам п. 6 ст. 232 ГК України, ОСОБА_2 України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань" в межах подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період прострочення.

За ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів.

Позивачем на підставі ст. 625 ЦК України нараховано 15953,71 грн. 3% річних, нарахованих за період з 17.02.2015 року по 03.02.2016 року.

Суд, перевіривши розмір заявлених вимог в частині стягнення 3% річних не виявив завищення їх розміру з боку позивача, а тому вимоги в цій частині є правомірними та підлягають задоволенню повністю.

Також позивачем заявлено вимоги про стягнення 18823,44 грн. інфляційних, нарахованих за період з квітня по листопад 2015 року.

Судом враховується, що інфляційні втрати та річні є невідємною частиною боргу, вимоги про сплату яких кредитор вправі заявити з моменту виникнення права на позов про повернення боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція.

При перевірці правильності нарахування інфляційних судом встановлено, що позовні вимоги в частині інфляційних втрат за період з квітня по листопад 2015 року є правомірними в сумі 18823,44 грн. та підлягають задоволенню повністю.

Перевірка правильності розрахунку пені, 3% річних, інфляційних витрат здійснена за допомогою калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій інформаційної системи "Ліга. ОСОБА_2".

Розглядаючи по суті клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій, заявлене у відзиві на позов (а.с. 62-64), суд приймає до уваги наступне.

Згідно ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Відповідно до частини третьою статті 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до пп. 3.17.4. п. 3.17 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

У клопотанні відповідач посилається на те, що порушення відповідачем зобовязання не завдало збитків позивачу, а також здійснення регулярної оплати невеликими сумами, наявність заборгованості населення за надані послуги, відсутність винних дій чи бездіяльності, відсутність заборгованості за договором до закінчення строку його дії.

У клопотанні відповідач посилається на те, що природний газ, згідно зазначеного договору, постачається не для потреб підприємства, а для забезпечення частини міста Полтава гарячим водопостачанням та опаленням, єдиною причиною заборгованості є наявна заборгованість населення за надані послуги.

Суд зазначає, що заявником не надано жодних доказів в підтвердження наведених обставин, а також не надано доказів, які б свідчили про майновий стан відповідача, про що канцелярією господарського суду Полтавської області від 30.01.2019 року складено акт (а.с. 69).

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідач у відзиві не посилається на те, що стягувана пеня є для нього значною сумою. Суд вважає, що розмір стягуваної пені (283692,99 грн.) є незначною по відношенню до заявленої суми основного зобовязання (5 304 572,75 грн.), виконання якого було прострочене відповідачем.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що відповідачем не зазначено жодних інших обставин, які б могли бути враховані судом при визначенні розміру стягуваної пені (штрафу) та слугували б підставою для можливого зменшення їх розміру на підставі вказаних вище норм ГК та ЦК України.

Частиною 1 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 13 ГПК України).

За наведеного, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі із покладенням судового збору на відповідача в порядку п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 129 (ч. 1), 232-233, 237-238 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства Полтавський турбомеханічний завод (вул. Зіньківська, 6, м. Полтава, 36029, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (вул. Б.Хмельницького, 6, м. Київ, 01001, ) - 283 692,99 грн. пені, 15953,71 грн. 3% річних, 18 823,44 грн. інфляційних; 4777,05 грн. - витрат по сплаті судового збору.

3. Копію рішення надіслати учасникам справи в порядку, встановленому статтею 242 ГПК України.

4. Видати наказ з набранням цим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч. 1, 2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 256 ГПК України). Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя І.І. Пушко