УХВАЛА

м. Київ

20.02.2019Справа № 910/1290/19
Господарський суд міста Києва у складі: головуючого судді - Приходько І.В.

за участю секретаря судового засідання Асадова В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали

заяви Релегійної організації Київський Свято-Введенський чоловічий монастир Української православної церкви, м. Київ

про забезпечення позову

у справі за позовом Релегійної організації Київський Свято-Введенський чоловічий монастир Української православної церкви, м. Київ

до Центру екстреної медичної допомоги та медицини катастроф міста Києва (підстанція №5), м. Київ

про усунення перешкод в користуванні нерухомим майном,

за участі представників:

від позивача: Каменський Д.Г. - адвокат;

від відповідача: не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

Релегійна організація Київський Свято-Введенський чоловічий монастир Української православної церкви звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом до Центру екстреної медичної допомоги та медицини катастроф міста Києва (підстанція №5) про усунення перешкод в користуванні нерухомим майном.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач без достатніх правових підстав займає нежитлову будівлю загальною площею 498,4 кв.м. по вул. Московській, 40-В у місті Києві, яка належить позивачу на праві власності згідно з рішенням Господарського суду міста Києва від 31.10.2013 у справі № 910/8695/13.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.02.2019 по даній справі позовну заяву Релегійної організації Київський Свято-Введенський чоловічий монастир Української православної церкви залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків у визначений судом спосіб.

Разом із позовною заявою позивач подав до суду заяву про забезпечення позову, в якій просить заборонити вносити будь-які зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо нежитлової будівлі загальною площею 498,4 кв.м. по вул. Московській, 40-В у місті Києві (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 00) будь-якими органами та суб'єктами, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.02.2019 розгляд заяви про забезпечення позову призначено у судовому засіданні на 20.02.2019.

У судовому засіданні 20.02.2019 представник позивача підтримав доводи, викладені у заяві про забезпечення позову, зазначив що вважає необхідним заборонити вносити будь-які зміни щодо спірного об'єкту до Державного реєстру речових прав, посилаючись на факт того, що такі зміни раніше вносилися Департаментом комунальної власності м. Києва та були скасовані відповідним рішенням Міністерства юстиції України.

Крім того, представником позивача були подані додаткові докази, зокрема, витяг з рішення Київської міської ради від 04.04.2017 № 80/2302, який залучено судом до матеріалів справи на підставі клопотання сторони.

Представник відповідача у судове засідання 20.02.2019 не з'явився, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, направленням на адресу відповідача ухвали від 11.02.2019 у даній справі. Отримання процесуального документу представником відповідача 15.02.2019 підтверджується витягом с офіційного веб-сайту «Укрпошта» за поштовим ідентифікатором № 152.

Позивач проти розгляду заяви за відсутності представника відповідача не заперечував.

Зважаючи на те, що неявка відповідача не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду заяви про забезпечення позову, з огляду на відсутність порушення процесуальних прав сторін, суд дійшов висновку про можливість розгляду вказаної заяви за відсутності представника відповідача, який належним чином був повідомлений про час та місце судового засідання.

Розглянувши заяву Релегійної організації Київський Свято-Введенський чоловічий монастир Української православної церкви про забезпечення позову, проаналізувавши норми господарського процесуального законодавства України, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з частиною 1 статті 137 ГПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов'язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов'язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 7) передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об'єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

Згідно з частиною 4 статті 139 Господарського процесуального кодексу України у заяві можуть бути зазначені кілька заходів забезпечення позову, що мають бути вжиті судом, із обґрунтуванням доцільності вжиття кожного з цих заходів.

Отже, з положень частини 4 статті 139 Господарського процесуального кодексу України слідує, що особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Суд відзначає, що у вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку, зокрема, обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість вчинення відповідачем певних дій не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Так, судом встановлено, що при обґрунтуванні необхідності забезпечення позову, позивач посилається на факт того, що 15.05.2018 Департаментом комунальної власності м. Києва було незаконно внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості про право комунальної власності за територіальною громадою міста Києва в особі Київської міської ради, а в подальшому 24.05.2018 також відомості і про право оперативного управління Київської міської ради на нерухоме майно, яке на праві приватної власності належить позивачу.

В цій частині суд зауважує, що предметом даної справи не є спір позивача з Департаментом комунальної власності м. Києва щодо визнання права власності на нерухоме майно. Так само в межах даної справі не оскаржуються будь-які рішення про держану реєстрацію (документи, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, записи про проведену державну реєстрацію прав, тощо).

Судом встановлено, що відповідачем у даній справі є Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф міста Києва, а предметом позову є усунення перешкод в користуванні нерухомим майном з боку саме цього відповідача.

При цьому, обґрунтовуючи наявність такого роду перешкод, позивач зазначає лише про те, що підстанція № 5 Центру екстреної медичної допомоги та медицини катастроф міста Києва без жодних на те правових підстав займає нежитлову будівлю загальною площею 498,4 кв.м. по вул. Московській, 40-В у місті Києві, однак не вказує на наявність конкретних дій з боку відповідача щодо намагання вносити будь-які зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно стосовно спірного приміщення, в тому числі, змін щодо реєстрації права власності на вказаний об'єкт.

Суд зауважує, що положеннями частини 2 статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено, що у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Відтак, у разі виникнення спору з приводу державної реєстрації прав та наявності необхідних правових підстав, сторона в праві звернутися до суду з позовом про визнання дій державного реєстратора такими, що проведені з порушенням вимог закону (юрисдикція адміністративних судів); або з позовом про оспорювання відповідного правочину, який, в свою чергу, може бути визнаний судом недійсним (юрисдикція господарських судів). В цьому випадку до державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Разом з цим, самим позивачем підтверджується, що рішенням Міністерства юстиції України № 3973/5 від 18.12.2018 було скасовано вищезазначені записи щодо реєстрації права комунальної власності і права оперативного управління на спірний об'єкт за Київською міською радою, і станом на момент подання позову по даній справі спір щодо державної реєстрації прав відсутній.

Також, суд зауважує, що обрані заявником заходи до забезпечення позову шляхом заборони вносити будь-які зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо спірного об'єкту будь-якими органами та суб'єктами, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав, не погоджуються з одним із основних принципів господарського судочинства - змагальності сторін, закріпленого у пункті 4 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи те, що заявник просить суд заборонити вчиняти дії щодо спірного об'єкту фактично всім суб'єктам реєстраційних дій.

Крім того, заява не містить обґрунтованих доводів щодо реальних, існуючих обставин, які вказують на ймовірну складність або неможливість виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог, так само як і не містить документального обґрунтування, наявності фактичних обставин, які свідчать про загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, враховуючи те, що відповідно до частини 1 статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", записи до державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав.

Одночасно суд зазначає про безпідставність посилань позивача (в якості обґрунтування необхідності забезпечення позову) на рішення Київської міської ради від 04.04.2017 № 80/2302 щодо надання дозволу Центру екстреної медичної допомоги та медицини катастроф міста Києва на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по вул. Московській, 40-В, оскільки таке рішення стосується виключно відведення земельної ділянки -82:067:017к, однак жодним чином не регулює порядок користування нерухомим майном - нежитловою будівлею (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 00), в тому числі не стосується питання визначення права власності на спірний об'єкт.

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги відсутність будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження того, що незабезпечення позову саме в такий спосіб, який було визначено позивачем, порушить його права та в подальшому утруднить чи зробить неможливим виконання рішення суду, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Відповідно до частини 6 статті 140 Господарського процесуального кодексу України, про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Керуючись ст.ст. 136, 137, 140, 232-235 Господарського процесуального кодексу України, -

УХВАЛИВ:

1. В задоволенні заяви Релегійної організації Київський Свято-Введенський чоловічий монастир Української православної церкви про забезпечення позову відмовити.

2. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржено в апеляційному порядку окремо від рішення суду першої інстанції безпосередньо до суду апеляційної інстанції в строк, визначений ст. 256 ГПК України

Суддя І.В. Приходько