ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" лютого 2019 р.м. ХарківСправа № 922/3331/18

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Чистякової І.О.

за участю секретаря судового засідання Семенова О.Є.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Фізичної особи - підприємця Подвального Олександра Вікторовича (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1)
до Фізичної особи - підприємця Нечволод Дмитра Олександровича (АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2)
про стягнення 197278,10 грн.
за участю представників сторін:

позивача - адвоката Хрустовської О.П., ордер серії ХВ № 000014 від 14.01.2019;

відповідача - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець Подвальний Олександр Вікторович (позивач) звернувся до господарського суду Харківської області з позовом про стягнення з відповідача - Фізичної особи - підприємця Нечволод Дмитра Олександровича заборгованості за поставлений товар в сумі 197278,10 грн.

Позовні вимоги вмотивовано, зокрема посилаючись на те, що відповідач не здійснив оплату товару в повному обсязі після його прийняття від позивача за договором поставки №1_2017 від 11.05.2016, внаслідок чого виникла прострочена заборгованість в сумі 197278,10 грн.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 07 грудня 2018 року залишено позовну заяву Фізичної особи - підприємця Подвального Олександра Вікторовича без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви - 10 днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху шляхом подання до господарського суду Харківської області відомостей щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових доказів, копії яких додано до заяви та засвідчених відповідно до вимог чинного законодавства копій письмових доказів, які додано до позовної заяви.

14.12.2018 до суду від позивача надійшла заява (вх. №34867), до якої позивачем додано відомості щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових доказів, копії яких додано до заяви та засвідчені відповідно до вимог чинного законодавства копії письмових доказів, які додано до позовної заяви.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 26 грудня 2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №922/3331/18. Зазначено, що справу розглядати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 14 січня 2019 р. о 10:00 год.

09.01.2019р. відповідачем у справі наданий до суду відзив на позовну заяву за вх.№430, в якому відповідач проти позову заперечує та просить у його задоволенні відмовити оскільки спір, що існував між позивачем та відповідачем за договором поставки від 11.05.2016р. №1_2017 вже вирішено господарським судом, а саме згідно ухвали господарського суду Харківської області від 17.08.2017р. у справі №922/2040/17 провадження у справі було припинено у зв'язку із відмовою позивача від позову, а отже на думку відповідача у справі згідно ч.3 ст. 231 ГПК України повторне звернення до суду між тими ж сторонами про той самий предмет і з тих же підстав не допускається.

Відзив на позовну заяву надано відповідачем у строк, що встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі №922/3331/18 від 26.12.2018р., а отже відзив на позовну заяву прийнятий судом та приєднаний до матеріалів справи.

В підготовчому судовому засіданні без виходу до нарадчої кімнати судом було постановлено ухвалу із занесенням її до протоколу судового засідання від 14 січня 2019 року про відкладення підготовчого засідання на 31.01.2019 о 10:00 год.

21.01.2019 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив (вх. №1744).

Ухвалою господарського суду Харківської області від 31 січня 2019 року відповідь на відзив (вх.№1744 від 21.01.2019) та надані до неї документи залишені судом без розгляду.

В підготовчому засіданні без виходу до нарадчої кімнати судом було постановлено ухвалу із занесенням її до протоколу судового засідання від 31 січня 2019 року про закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті на 14.02.2019 року об 11:20 год.

Присутній представник позивача у судовому засіданні 14.02.2019р. позовні вимоги підтримав та позов просив задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином, про що свідчить інформація з офіційного веб-сайту ПАТ "Укрпошта" за відстеженням поштового пересилання № 307, де вказано, що ухвалу - повідомлення від 31.01.2019р. про проведення судового засідання, що призначене на 14.02.2019р. о 11:20 відповідач отримав особисто 06.02.2019р. У відзиві на позов, що наданий до суду 09.01.2019р. відповідач проти позову заперечував та просив у його задоволенні відмовити.

Відповідно до частини 1 статті 202 Господарського процесуального кодексу України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з пунктом 1 частини 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутністю представника відповідача.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Між фізичною особою - підприємцем Подвальним Олександром Вікторовичем (постачальник за договором, далі по тексту - позивач) та фізичною особою - підприємцем Нечволодом Дмитром Олександровичем (покупець за договором, далі по тексту - відповідач) укладено договір поставки від 11.05.2016р. № 1_2017 (надалі - договір).

Згідно п. 1.1. договору, постачальник протягом строку дії цього договору зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) покупцеві товар (товари) на умовах згідно цього договору, а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму на умовах цього договору.

П. 1.2. договору передбачено, що кількість товару, його асортимент (номенклатура за сортами, групами, видами, марками, типами), ціна за товар та вартість кожної партії товару вказується постачальником у видаткових накладних на кожну окрему партію товару. Сторони прийшли до згоди, що видаткові накладні враховуючи їх зміст, окрім підтвердження безспірного факту передачі постачальником та отримання покупцем товару, являють собою специфікацію до цього договору.

Позивач зазначає, що поставив відповідачу товар згідно наступних видаткових накладних: 23 травня 2016р. №772 на загальну суму 45 005,68 грн.; від 11 травня 2016 №19 на загальну суму 19059,92 грн.; від 07 вересня 2016 №2865 на загальну суму 30 508,42 грн.; від 03 жовтня 2016 №488 на загальну суму 7 613,23 грн.; від 21 листопада 2016 № 2800 на загальну суму 75 378,65 грн.; від 25 листопада 2016 №2871 на загальну суму 54 629,78 грн.; від 06 грудня 2016 №2964 на загальну суму 52 393,08 грн.; від 09 грудня 2016 №3028 на загальну суму 98 521,20 грн.

Отримання відповідачем продукції за вказаними вище видатковими накладними підтверджується матеріалами справи (арк. справи №67-74) та не спростовано відповідачем. Відповідач товар отримав, проте оплатив частково.

Позивач зазначає, що станом на 19.06.2017р. заборгованість відповідача складала 330180,71 грн., що зумовило звернення позивача із позовом про стягнення з відповідача вказаної суми боргу перед позивачем в межах розгляду справи №922/2040/17.

Також, позивач зазначає проте, що під час розгляду справи №922/2040/17 сторони дійшли згоди щодо розстрочення частини суми боргу у розмірі 225278,10 грн., про що свідчить додаток №2 до договору поставки від 11.05.2016р. №1_2017 від 25.07.2017р. (арк.. справи №88), що укладено між позивачем та відповідачем про затвердження графіку погашення відповідачем суми боргу у період з 31.07.2017р. по 29.06.2018р., що зумовило подання позивачем в межах розгляду зазначеної справи заяви про зменшення позовних вимог 10.08.2018р., та примірник заяви про зменшення позовних вимог у зазначеній справі, що наданий позивачем через канцелярію суду із відміткою про її прийняття (арк. справи №84). Таким чином, після зменшення позовних вимог на розгляді господарського суду у справі №922/2040/17 залишилась сума боргу відповідача у розмірі 104902,61 грн.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 14.08.2017р. у справі №922/2040/17 судом прийнято заяву позивача про зменшення позовних вимог та розгляд справи продовжити з урахуванням цих зменшень.

У подальшому позивач зазначає про повернення відповідачем товару на залишок суми боргу в межах розгляду справи №922/2040/17, а саме у розмірі 104902,61 грн., у зв'язку із чим позивачем у справі №922/2040/17 надана до суду відмова від позову, яка судом прийнята та провадження у вказаній справі припинено згідно п.4 ч.1 ст. 80 ГПК України.

Позивач зазначає, що відповідач частково погасив заборгованість у розмірі 38593,95 грн., сплата якої погоджена сторонами за додатком №1 до договору від 25.07.2017р., проте у жовтні 2017 року відповідач почав порушувати графік сплати заборгованості.

Позивач звернувся до відповідача із претензією про повернення коштів від 14.11.2017р., в якій позивач вимагав здійснити черговий платіж у розмірі 11 000,00 грн. протягом трьох днів з отримання претензії та попередив відповідача проте, що у разі несплати платежу, позивач буде звертатися до господарського суду. Вказана претензія направлена на адресу відповідача, про що свідчать докази направлення (арк. справи №77).

Відповідно відстеження поштового відправлення за №455 з офіційного веб-сайту ПАТ "Укрпошта" вбачається, що відповідач отримав претензію 16.11.2017р. Проте, відповідач на претензію не відреагував та суму боргу не сплатив.

Також, позивач зазначає, що ФОП Нечволод Д.О. 26.07.2017р. припинив господарську діяльність, тому ФОП Подвальний О.В. звернувся до Чугуївського міського суду Харківської області в межах загального провадження.

В ході розгляду справи у Чугуївському міському суді Харківської області Нечволод Д.О. відновив свою господарську діяльність, що підтверджено записом від 17.09.2018 №2 008258.

В подальшому ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 13.11.2018 заяву ФОП Подвального О.В. залишено без розгляду.

Таким чином, позивач зазначає, що заборгованість у розмірі 197278,00 грн., яка виникла внаслідок несвоєчасної та повної оплати товару отриманого за видатковими накладними: 23 травня 2016р. №772 на загальну суму 45 005,68 грн.; від 11 травня 2016 №19 на загальну суму 19059,92 грн.; від 07 вересня 2016 №2865 на загальну суму 30 508,42 грн.; від 03 жовтня 2016 №488 на загальну суму 7 613,23 грн.; від 21 листопада 2016 № 2800 на загальну суму 75 378,65 грн.; від 25 листопада 2016 №2871 на загальну суму 54 629,78 грн.; від 06 грудня 2016 №2964 на загальну суму 52 393,08 грн.; від 09 грудня 2016 №3028 на загальну суму 98 521,20 грн., строки оплати якого погоджені у додатку №2 до договору поставки від 11.05.2016р. №1_2017 від 25.07.2017р. на даний час не сплачена. Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку.

Відповідач проти позову заперечує та просить у задоволенні позову відмовити, оскільки господарським судом вже вирішено спір, що існував під час розгляду справи №922/2040/17 та згідно ухвали господарського суду від 17.08.2017р. у вказаній справі провадження у справі припинено у зв'язку із відмовою позивача ФОП Подвального О.В. від позову.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них, суд виходить з наступного.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. При цьому, ст. 12 ЦК України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

У відповідності зі статтею 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України) та статтею 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконати її обов'язку.

Господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 ГК України).

Відповідно до ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини 7 статті 179 ГК України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

У відповідності до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Матеріали справи свідчать про те, що між сторонами у справі виникли зобов'язання, які за своєю правовою природою є правовідносинами, що випливають із договору поставки, згідно якого та в силу ч.1 ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частина 2 ст.712 Цивільного кодексу України встановлює, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч.1 ст.662 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з нормами ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач на виконання умов договору поставив відповідачу товар, про що свідчать видаткові накладні надані позивачем до позову, а саме: від 23 травня 2016р. №772 на загальну суму 45 005,68 грн.; від 11 травня 2016 №19 на загальну суму 19059,92 грн.; від 07 вересня 2016 №2865 на загальну суму 30 508,42 грн.; від 03 жовтня 2016 №488 на загальну суму 7 613,23 грн.; від 21 листопада 2016 № 2800 на загальну суму 75 378,65 грн.; від 25 листопада 2016 №2871 на загальну суму 54 629,78 грн.; від 06 грудня 2016 №2964 на загальну суму 52 393,08 грн.; від 09 грудня 2016 №3028 на загальну суму 98 521,20 грн.

Відповідач товар отримав, проте, оплатив частково, що зумовило звернення позивача у справі до суду із позовом щодо стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 330180,71 грн., посилаючись на неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором поставки №1_2017 від 11.05.2016 р. (справа №922/2040/17, що знаходилась в провадженні судді Светлічного Ю.В.).

Відповідач заперечуючи проти позову зазначає, що спір, що існував між сторонами вже вирішено судом при розгляді справи №922/2040/17, оскільки предметом позову у вказаній справі був договір поставки від 11.05.2016р. №1_2017.

Судом встановлено, що під час розгляду справи №922/2040/17 позивач зменшив розмір позовних вимог в частині стягнення 225 278,10 грн., що є безумовним правом позивача, встановленим ст. 22 ГПК України (в редакції, що діяла під час розгляду вказаної справи). Судом прийнята заява про зменшення позовних вимог та розгляд справи продовжено з урахуванням зменшень.

Позивач повідомляє суд та надає докази того, що під час розгляду справи №922/2040/17, між позивачем та відповідачем був підписаний додаток №2 до договору поставки від 11.05.2016р. №1_2017 від 25.07.2017р., в якому сторони погодили погашення залишку заборгованості покупця (відповідач у даній справі) у розмірі 225278,10 грн., а саме у період з 31.07.2017р. по 29.06.2018р., у зв'язку із чим позивачем і надана заява про зменшення позовних вимог на суму 225 278,10 грн., що прийнята судом до розгляду в межах вказаної справи.

Суд, не приймає заперечень відповідача щодо вирішення спору, що існував між позивачем та відповідачем в межах розгляду справи №922/2040/17, оскільки спір у сумі позовних вимог, що були предметом позову у вказаній справі у розмірі 225 278,10 грн., в частині стягнення яких позивачем було позовні вимоги зменшено, на даний час не вирішено, у зв'язку із не сплатою відповідачем суми боргу згідно графіку погодженого у додатку №2 до договору поставки від 11.05.2016р. №1_2017 від 25.07.2017р., який було підписано сторонами під час розгляду вказаної справи та зумовило зменшення позовних вимог позивачем: ФОП Подвальним О.В.

Позивач ФОП Подвальний О.В. відмовився від позову у справі №922/2040/17 в частині позовних вимог у розмірі 104902,61 грн., у сумі на яку відповідачем повернуто товар, саме в цій частині можливо казати про відсутність спору, а ні як у частині позовних вимог у розмірі 225 278,10 грн., в якій між сторонами підписаний додаток №2 від 25.07.2017р.

Як зазначає позивач та не спростовує відповідач у справі, відповідачем прострочено оплату згідно додатку №2 до договору поставки від 11.05.2016р. №1_2017 від 25.07.2017р., та здійснено на виконання вказаного додатку до договору наступні оплати: 01.09.2017р. у розмірі 3000,00 грн.; 29.09.2017р. у розмірі 7000,00 грн.; 30.10.2017р. у розмірі 1000,00 грн.; 09.11.2017р. у розмірі 1000,00 грн.; 24.11.2017р. у розмірі 1000,00 грн.; 11.12.2017р. у розмірі 2500,00 грн.; 19.12.2017р. у розмірі 2500,00 грн.; 28.12.2017р. у розмірі 5000,00 грн.; 17.01.2018р. у розмірі 2500,00 грн.; 29.01.2018р. у розмірі 2500,00 грн. В загальному розмірі відповідач сплатив 28000,00 грн., отже не сплаченою залишилась сума у розмірі 197278,10 грн.

Також, суд вважає за необхідне зазначити про наступне.

Відповідно до вимог ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами ч.ч.1, 2, 3 ст.13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об'єктивного з'ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Проте, відповідачем, у встановленому законом порядку, позовні вимоги позивача належними та допустимими доказами, як то докази оплати отриманого від позивача товару, не спростовано, отже суд приходить до висновку про порушення відповідачем своїх зобов'язань щодо оплати товару та діючого законодавства, тому визнає вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором поставки №1_2017 від 11.05.2017р. у розмірі 197278,10 грн. обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат та керуючись статтею 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2959,17 грн. належить покласти на відповідача, оскільки позов задоволено повністю.

На підставі викладеного, керуючись статтями 124, 129-1 Конституції України, ст. 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 525, 526, 530, 610, 611, 625 Цивільного кодексу України, статтями 4, 20, 73, 74, 86, 129, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця Нечволод Дмитра Олександровича (АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) на користь Фізичної особи - підприємця Подвального Олександра Вікторовича (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) суму основного боргу у розмірі 197278,10 грн. та судовий збір у розмірі 2959,17 грн.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ в установленому порядку.

Позивач: Фізична особа - підприємець Подвальний Олександр Вікторович (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1).

Відповідач: Фізична особа - підприємець Нечволод Дмитро Олександрович (АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2).

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення відповідно до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням п.п. 17.5 п.17 Перехідних положень Кодексу.

Учасники справи можуть одержати інформацію по справі зі сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/.

Повне рішення складено 15.02.2019 р.

Суддя І.О. Чистякова