ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" лютого 2019 р. Справа№ 910/2526/14

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Остапенка О.М.

суддів: Отрюха Б.В.

Агрикової О.В.

за участю секретаря судового засідання: Добродзій Є.В.

у присутності представників сторін:

від ПАТ "Енергобанк": Дешко В.О. - довіреність № 09/05-406 від 28.01.19

від ПАТ "Всеукраїнський Акціонерний Банк":

Мартиненко О.В. - довіреність № 205 від 26.12.18

від ПрАТ "Інвікта-Маяк": Сорочана В.В. - довіреність б/н від 11.02.19

розглянувши апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства "Енергобанк" та Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний Банк" на ухвалу господарського суду міста Києва від 20.08.2018 року

у справі № 910/2526/14 (суддя Омельченко Л.В.)

за заявою 1. Публічного акціонерного товариства "Енергобанк"

2. Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний Банк"

до Приватного акціонерного товариства "Інвікта-Маяк"

за участю 1. Торгової біржі "Універсальний "Торговий Двір"

2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Маяк Інвест Холдинг"

про визнання результатів аукціону недійсними

у межах справи № 910/2526/14

за заявою Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний Банк"

до Приватного акціонерного товариства "Інвікта-Маяк"

про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду міста Києва від 20.08.2018 року у справі №910/2526/14 відмовлено у задоволенні заяви ПАТ "Всеукраїнський Акціонерний Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "ВіЕйБі Банк" Славкіної М.А. про визнання недійсними результатів другого повторного аукціону про продаж цілісного майнового комплексу банкрута ПАТ "Інвікта-Маяк" від 19.09.2016 року щодо лоту 100190916/1.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою місцевого господарського суду, ПАТ "Енергобанк" звернулось до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду міста Києва від 20.08.2018 року у справі № 910/2526/14 та прийняти нове рішення, яким визнати недійсними результати аукціону з продажу майна ПрАТ "Інвікта-Маяк", що відбулися 19.09.2016 року, посилаючись на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, а також порушення норм матеріального та процесуального права.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 24.09.2018 року відкрито апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до розгляду на 24.10.2018 року за участю повноважних учасників провадження у справі.

У поданому через відділ документального забезпечення суду відзиві на апеляційну скаргу ліквідатор банкрута арбітражний керуючий Степаненко М.М. просить залишити їх без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції - без змін.

25.06.2018 року на виконання Указу Президента України №454/2017 від 29.12.2017 року „Про ліквідацію апеляційних господарських судів та утворення апеляційних господарських судів в апеляційних округах", яким ліквідовано Київський апеляційний господарський суд, утворено Північний апеляційний господарський суд в апеляційному окрузі, що включає Київську, Сумську, Черкаську, Чернігівську області та місто Київ.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України „Про судоустрій і статус суддів" у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

03.10.2018 року в газеті „Голос України" №185 (6940) опубліковано повідомлення голови Північного апеляційного господарського суду про початок роботи новоутвореного суду. Зважаючи на викладене Київський апеляційний господарський суд припинив здійснення правосуддя.

Частиною 5 ст. 31 ГПК України передбачено, що у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду, а якщо такий суд не визначено - до суду, що найбільш територіально наближений до суду, який ліквідовано або роботу якого припинено.

Актом приймання-передачі судових справ від 02.10.2018, на виконання п.4 розділу ІІІ Плану заходів з ліквідації апеляційних судів, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 20.09.2018 № 475, справу №910/2526/14 передано до Північного апеляційного господарського суду.

Згідно витягу з протоколу автоматичного визначення складу колегії суддів від 13.12.2018 року, справа № 910/2526/14 передана на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Остапенко О.М., судді: Отрюх Б.В., Агрикова О.В.

Відповідно до ч. 7 ст. 31 ГПК України справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому цією статтею, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Окрім того, не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, ПАТ "Всеукраїнський Акціонерний Банк" звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати ухвалу господарського суду міста Києва від 20.08.2018 року у справі № 910/2526/14 та прийняти нове рішення, яким визнати недійсним результат другого повторного аукціону про продаж цілісного майнового комплексу банкрута від 19.09.2016 року щодо лоту 100190916/1, посилаючись на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, а також порушення норм матеріального та процесуального права.

Ухвалою суду від 21.12.2018 року вищевказаною колегією суддів прийнято до провадження справу № 910/2526/14 за апеляційною скаргою ПАТ "Енергобанк" на ухвалу господарського суду міста Києва від 20.08.2018 року, відкрито апеляційне провадження за апеляційними скаргами ПАТ "Енергобанк" та ПАТ "Всеукраїнський Акціонерний Банк" на ухвалу господарського суду міста Києва від 20.08.2018 року у справі № 910/2526/14, об'єднано апеляційні скарги ПАТ "Енергобанк" та ПАТ "Всеукраїнський Акціонерний Банк" в одне апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу ПАТ "Всеукраїнський Акціонерний Банк" та призначено справу до розгляду на 31.01.2019 року за участю повноважних представників учасників провадження у справі.

До початку судового засідання через відділ документального забезпечення суду від представника ПАТ "Енергобанк" надійшов відзив на апеляційну скаргу ПАТ "Всеукраїнський Акціонерний Банк", в якому останній просить суд скасувати оскаржувану ухвалу та визнати недійсними результати спірного аукціону.

Ухвалою суду від 31.01.2019 року відкладено розгляд справи на 13.02.2019 року на підставі ст. 216 ГПК України.

Представники скаржників в судовому засіданні 13.02.2019 року вимоги апеляційних скарг підтримали, просили їх задовольнити, скасувати ухвалу господарського суду міста Києва від 20.08.2018 року та прийняти нове рішення, яким визнати недійсним результат другого повторного аукціону з продажу майна банкрута по лоту 100190916/1, який відбувся 19.09.2016 року.

Представник боржника в судовому засіданні проти вимог скаржників, викладених в апеляційних скаргах, заперечував, просив залишити їх без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції - без змін.

13.02.2019 року оголошено вступну та резолютивну частини постанови Північного апеляційного господарського суду у даній справі.

Розглянувши доводи апеляційних скарг, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства та заслухавши пояснення представників учасників провадження у справі, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що у задоволенні апеляційних скарг слід відмовити, а ухвалу господарського суду міста Києва від 20.08.2018 року у справі № 910/2526/14 - залишити без змін, виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі - Закону про банкрутство).

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, у провадженні Господарського суду міста Києва перебуває справа № 910/2526/14 за заявою ПАТ "Всеукраїнський Акціонерний Банк" про банкрутство ПрАТ "Інвікта-Маяк" на стадії ліквідаційної процедури, введеної відповідно до постанови Господарського суду міста Києва від 24.06.2015 року, повноваження ліквідатора банкрута виконує арбітражний керуючий Степаненко М.М.

За результатами попереднього засідання від 19.12.2014 затверджено реєстр вимог кредиторів ПрАТ "Інвікта-Маяк", визнано конкурсними кредиторами банкрута:

- ПАТ "ВіЕйБі Банк" на суму 29 423 910,68 грн. (7 308,00 грн. - перша черга, 27 085 445,35 грн. - четверта черга, 2 331157,33 грн. - шоста черга);

- ПАТ "Енергобанк" на суму 14 086,00 грн. (1 218,00 грн. - перша черга, 12 868,00 грн. - четверта черга);

- визнано ПАТ "Енергобанк" забезпеченим кредитором банкрута на суму 19 388 719,47 грн.

Після офіційної публікації повідомлення про визнання боржника банкрутом, на адресу ліквідатора надійшли заяви на участь у конкурсі з визначення організатора аукціону з продажу майна банкрута від ТОВ "Електронні торги України", Товарної біржі "Компанія з продажу активів" та Товарної біржі "Універсальний "Торговий двір".

За результатами відбору ліквідатор боржника визначив організатором аукціону Товарну біржу "Універсальний "Торговий Двір", яка запропонувала найвигідніші умови для реалізації майна боржника, та уклав з нею договір на проведення аукціону від 28.04.2016 року.

14.04.2016 року ліквідатор банкрута листом № 02-03/216 звернувся до забезпеченого кредитора з вимогою надати згоду на продаж заставного майна банкрута у складі цілісного майнового комплексу шляхом проведення торгів у формі аукціону, з визначенням початкової вартості майна на першому аукціоні як суму всіх кредиторських вимог, з можливістю проведення в порядку визначеному статтями 65, 66 Закону повторного та другого повторного аукціону.

Листом № 1048/5 від 21.04.2016 року забезпечений кредитор надав згоду на продаж майна банкрута та вчинення дій ліквідатором боржника передбачених чинним законодавством України і необхідних для проведення ліквідаційної процедури банкрута.

11.05.2016 року на сайті ВГСУ та 13.05.2016 року на сайті МЮ України організатором аукціону опубліковано оголошення про продаж майна боржника. Проведення аукціону було призначено на 13.06.2016 року, а кінцевим днем для прийняття заявок від учасників визначено - 20.05.2016 року.

Реалізація майна банкрута відбувалася у формі торгів (аукціону), у вигляді цілісного майнового комплексу з початковою вартістю 55 374 327,85 грн. без можливості її зниження.

У зв'язку із відсутністю учасників на участь у першому аукціоні організатором аукціону у відповідності до ч. 1 ст. 55 Закону про банкрутство було прийнято рішення про визначення аукціону таким, що не відбувся, про що 24.05.2016 року було опубліковано повідомлення № 31797.

Із урахуванням положень ч.ч.1, 3 ст.65, ч. 2 ст. 66 Закону про банкрутство початковою вартістю повторного аукціону була визначена вартість в розмірі 44 299 462, 28 грн. (вартість зменшена на 20% від початкової вартості першого аукціону), про що також зазначено в договорі про проведення повторного аукціону з організатором торгів від 20.05.2016 року.

25.05.2016 року організатором аукціону було опубліковане оголошення про продаж майна шляхом проведення повторного аукціону на сайті ВГСУ та на сайті МЮ України.

Проведення аукціону було призначено на 24.06.2016 року, а кінцевим днем для прийняття заявок від учасників визначено - 13.06.2016 року.

У зв'язку із відсутністю учасників на участь у повторному аукціоні організатором аукціону у відповідності до ч. 1 ст. 55 Закону про банкрутство було прийнято рішення про визначення аукціону таким, що не відбувся, про що 14.06.2016 року було опубліковано повідомлення № 32536.

30.06.2016 року організатором аукціону було опубліковано оголошення про продаж майна шляхом проведення другого повторного аукціону та сайті ВГСУ та на сайті МЮ України.

Проведення аукціону було призначено на 29.07.2016 року, а кінцевим днем для прийняття заявок від учасників визначено - 15.07.2016 (текст оголошення розміщений на сайтах ВГСУ та Мінюсту).

Початкова вартість другого повторного аукціону була визначена в розмірі 35 439 569,82 грн. (вартість зменшена на 20% від початкової вартості повторного аукціону), про що зазначено в договорі про проведення другого повторного аукціону від 24.06.2016 року в договорі між ліквідатором та організатором аукціону. Другий повторний аукціон проводився із можливістю зниження початкової вартості.

У зв'язку з технічними причинами організатором аукціону було прийнято рішення про скасування аукціону, призначеного на 29.07.2016 року, про що опубліковано повідомлення № 33526.

18.08.2016 року організатором аукціону було опубліковано оголошення № 34566 про продаж майна шляхом проведення другого повторного аукціону на сайті ВГСУ та на сайті МЮ України.

Проведення аукціону було призначено на 19.09.2016 року, а кінцевим днем для прийняття заявок від учасників визначено - 02.09.2016 року.

Для участі у другому повторному аукціоні, призначеного на 19.09.2016 року, заявки подали два учасники - ПП "Фінпроф" та ТОВ "Маяк інвест холдинг".

Вказані учасники внесли на рахунок організатора аукціону гарантійні внески в розмірі 3 543 956,98 грн. та реєстраційні внески в сумі 250,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями, які подані до суду апеляційної інстанції та про витребування яких просили скаржники.

19.09.2016 відбувся спірний аукціон, за результатами якого було реалізовано майно банкрута у складі цілісного майнового комплексу по лоту №100190916/1, що складався з нежитлової будівлі, обладнання для виробництва пакувальних виробів для харчової промисловості та права вимоги дебіторської заборгованості до ТОВ "Елко пак" в сумі 99 439,65 грн.

Продаж майна банкрута відбувся за ціною 708 791,22 грн., переможцем аукціону було визнано ТОВ "Маяк інвест холдинг", який запропонував найвищу ціну, про що складено протокол № 100190916/1 від 19.09.2016 року.

22.09.2016 року було опубліковано оголошення № 35697 про результати проведення аукціону з продажу майна у справі № 910/2526/14.

За результатами аукціону з переможцем аукціону укладено договір купівлі-продажу майна від 01.10.2016 року, який нотаріально посвідчений та зареєстрований за № 2423.

За актом приймання передачі від 01.10.2016 року реалізоване майно банкрута передано покупцю.

20.09.2016 року організатор аукціону повернув частину гарантійного внеску ТОВ "Маяк інвест холдинг" в сумі 28 35 165,76 грн., що підтверджується довідкою банківської установи від 20.12.2017 року № 96334.

22.09.2016 року організатор аукціону повернув гарантійний внесок іншому учаснику аукціону ПП "Фінпроф" в сумі 3 543 956,98 грн., що підтверджується довідкою банківської установи від 20.12.2017року № 96333.

11.04.2017 року від ПАТ "Енергобанк" надійшла заява про визнання результатів другого повторного аукціону з продажу цілісного майнового комплексу боржника ПрАТ "Інвікта-Маяк" від 19.09.2016 року щодо лоту 100190916/1 недійсними у межах справи № 910/2526/14.

25.07.2017 року від ПАТ "Всеукраїнський Акціонерний Банк" надійшла заява про визнання результатів аукціону недійсними у межах справи №910/2526/14.

На думку заявників аукціон з продажу майна банкрута відбувся з порушеннями, оскільки порушено процедуру визначення організатора аукціону, не погоджено порядок реалізації заставного майна боржника, заставне майно реалізовано за заниженою вартістю, а ліквідатором банкрута та організатором аукціону порушено вимоги Закону про банкрутство), що вказує на зацікавленість переможця аукціону щодо ліквідатора банкрута.

Ухвалами Господарського суду міста Києва від 12.10.2017 року, залишеними без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 26.12.2017 року, відмовлено ПАТ "Всеукраїнський Акціонерний Банк" та ПАТ "Енергобанк" у задоволенні заяв про визнання результатів аукціону недійсними у межах справи №910/2526/14.

Постановою Верховного суду від 25.04.2018 року постанову Київського апеляційного господарського суду від 26.12.2017 року та ухвалу господарського суду міста Києва від 12.10.2017 року скасовано, справу №910/2526/14 направлено на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Скасовуючи судові рішення судів попередніх інстанцій, Верховний Суд у постанові зазначив, що судами у повному обсязі не досліджено та не встановлено чи вчинив ліквідатор всі передбачені законом заходи для реалізації майна, зокрема щодо продажу майна боржника частинами, та не досліджено того, чи організатор аукціону був заінтересованою особою стосовно боржника, кредиторів та замовника аукціону, в розумінні закону.

За наслідками нового розгляду, ухвалою господарського суду міста Києва від 20.08.2018 року у справі №910/2526/14 відмовлено у задоволенні заяви ПАТ "Всеукраїнський Акціонерний Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "ВіЕйБі Банк" Славкіної М.А. про визнання недійсними результатів другого повторного аукціону про продаж цілісного майнового комплексу банкрута ПрАТ "Інвікта-Маяк" від 19.09.2016 року щодо лоту 100190916/1.

Ухвала суду мотивована відсутністю порушень з боку ліквідатора та організатора аукціону під час проведення спірного аукціону, які є підставою для визнання його результатів недійсними.

Доводи скаржників, на які останні посилаються в обґрунтування поданих апеляційних скарг на зазначену вище ухвалу місцевого господарського суду, фактично є аналогічними доводам поданих суду першої інстанції заяв про визнання недійсними результатів спірного аукціону.

Переглядаючи в апеляційному порядку законність винесення оскаржуваної ухвали, колегія суддів не вбачає підстав для її скасування, з огляду на наступне.

Згідно із частиною 4 статті 42 Закону про банкрутство майно банкрута, що є предметом забезпечення, не включається до складу ліквідаційної маси і використовується виключно для задоволення вимог кредитора за зобов'язаннями, які воно забезпечує.

Продаж майна банкрута, що є предметом забезпечення, здійснюється у порядку, передбаченому цим Законом, виключно за згодою кредитора, вимоги якого воно забезпечує, або суду.

Частинами 1, 2 статті 43 Закону про банкрутство визначено, що майно, яке підлягає реалізації у ліквідаційній процедурі, оцінюється ліквідатором. Початковою вартістю цілісного майнового комплексу є сукупність визнаних у встановленому цим Законом порядку вимог кредиторів. Під час продажу майна банкрута на аукціоні вартість майна, що визначається ліквідатором, є початковою вартістю.

Відповідно до частини 5 статті 44 Закону про банкрутство ліквідатор здійснює продаж майна боржника у вигляді цілісного майнового комплексу. У разі, якщо продати майно боржника у вигляді цілісного майнового комплексу не вдалося, ліквідатор здійснює продаж майна боржника частинами.

Згідно з частиною 1 статті 49 Закону про банкрутство продаж майна боржника в провадженні у справі про банкрутство здійснюється в порядку, встановленому цим Законом, шляхом проведення торгів у формі аукціону, за винятком майна, продаж якого відповідно до законодавства України здійснюється шляхом проведення закритих торгів.

Статтями 65, 66 Закону про банкрутство передбачено, що вперше аукціон проводиться без можливості зниження початкової вартості, якщо інше не встановлено договором про проведення аукціону. У разі закінчення аукціону без визначення переможця проводиться повторний аукціон зі зниженням початкової вартості на 20 відсотків та з можливістю подальшого зниження початкової вартості на самому аукціоні, але не нижче, ніж до граничної вартості, - 50 відсотків початкової вартості. При цьому, про наведене зазначається у відповідному оголошенні. Другий повторний аукціон проводиться зі зниженням початкової вартості на 20 відсотків від вартості першого повторного аукціону та за відсутності бажаючих укласти договір початкова вартість знижується на крок аукціону доти, доки не виявиться бажаючий укласти договір. Можливості проведення третього повторного аукціону Законом не передбачено.

Відповідно до частини 3 статті 55 Закону про банкрутство результати аукціону, проведеного з порушенням вимог закону, можуть бути визнані у судовому порядку недійсними. Визнання результатів аукціону недійсними тягне за собою визнання недійсним укладеного з переможцем договору купівлі-продажу.

Отже, підставою для визнання результатів аукціону недійсними є порушення встановлених законодавством правил проведення аукціону, визначених Законом про банкрутство, а саме: правил, які визначають процедуру підготовки, проведення аукціону; правил, які регулюють сам порядок проведення аукціону; правил, які стосуються оформлення кінцевих результатів аукціону.

Таким чином, до предмету доказування недійсності результатів аукціону входять встановлення обставин недотримання організатором аукціону вимог, які ставляться Законом про банкрутство до його проведення, зокрема, щодо порядку оприлюднення оголошення про проведення аукціону певного змісту, письмового повідомлення про проведення аукціону власника майна, замовника та інших осіб, визначених замовником (статті 58, 59 Закону); допуску до участі в аукціоні (стаття 61 Закону); допуску до місця проведення аукціону (стаття 63 Закону); порядку проведення аукціону (статті 64-68 Закону).

Щодо визначення організатора аукціону та визнання його учасником провадження у справі, судом встановлено наступне.

Порядок визначення організатора аукціону врегульовано ч. 6 ст. 49 Закону, якою передбачається, що організатором аукціону є визначена замовником фізична або юридична особа, що має ліцензію на проведення торгів і з якою замовник аукціону уклав договір на проведення аукціону. Організатор аукціону визначається замовником за конкурсом, що проводиться у визначеному замовником порядку, основними критеріями якого вважаються наявність ліцензії, достатній, але не менш як три роки, досвід проведення аукціонів, запропонована найменша сума винагороди. Організатором аукціону не може бути заінтересована особа стосовно боржника, кредиторів та замовника аукціону.

Пунктом 33 Інформаційного листа ВГСУ від 28.03.013 № 01-06/606/2013 визначено, що чинним законодавством не передбачено ліцензування діяльності з проведення торгів, тому організатором аукціону може бути особа, яка відповідно до установчих документів має право на здійснення такої діяльності. В разі виникнення під час проведення ліквідаційної процедури спору відносно визначення організатора аукціону, господарський суд перевіряє порядок визначення ліквідатором організатора аукціону. В такому випадку організатор аукціону залучається судом до участі у провадженні у справі про банкрутство. З моменту визнання організатора аукціону учасником провадження у справі про банкрутство, він має право на оскарження виключно тих судових рішень, які стосуються організації та проведення аукціону за його участю.

Тобто, положеннями ст. 49 Закону передбачено, що організатор аукціону повинен призначатися ухвалою суду і визначатися учасником у справі лише у разі виникнення під час проведення ліквідаційної процедури спору відносно визначення організатора аукціону.

Частиною 1 ст. 1 Закону до переліку учасників у справі про банкрутство не включено організатора аукціону. Законом не визначено, що організатор повинен діяти на підставі ухвали суду про визнання його учасником провадження у справі про банкрутство.

Згідно ч. 2 ст. 44 Закону ліквідатор має право самостійно проводити торги на аукціоні відповідно до законодавства або залучити на підставі договору організатора аукціону - юридичну особу, яка відповідно до установчих документів має право проводити торги.

Таким чином, скаржники невірно застосували положення ст. 49 Закону про банкрутство та безпідставно зазначили, що організатор аукціону діє на підставі ухвали господарського суду про визнання його учасником провадження у справі про банкрутство.

З моменту офіційної публікації повідомлення про визнання боржника банкрутом на адресу ліквідатора банкрута надійшли заяви на участь у конкурсі з визначення організатора аукціону з продажу майна банкрута від наступних бірж: ТОВ "Електронні торги України", Торгова біржа "Компанія з продажу активів" та Торгова біржа "Універсальний "Торговий двір".

За результатами конкурсного відбору, ліквідатором банкрута організатором аукціону було обрано Торгову біржу "Універсальний "Торговий Двір", яка запропонувала найвигідніші умови для реалізації майна боржника, що підтверджується відповідним рішенням від 25.04.2016 року, копія якого міститься в матеріалах справи.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що ліквідатором боржника було чітко дотримано вимоги ст. 49 Закону щодо призначення організатора аукціону з продажу майна банкрута, відносини щодо організації аукціону врегульовані договорами і Законом.

Щодо реалізації майна частинами та реалізацією його за заниженою ціною, судом встановлено наступне.

Заявники, посилаючись на ч. 5 ст. 43 Закону, зазначають, що не було розпочато процедуру продажу майна банкрута частинами з проведенням оцінки майна і вказують, що такі дії ліквідатора призвели до продажу майна банкрута за заниженою ціною.

Зазначені доводи заявників не можуть бути підставою для визнання аукціону недійсним, з огляду на наступне.

Так, ч. ст. 43 Закону про банкрутство передбачається, що майно, яке підлягає реалізації у ліквідаційній процедурі, оцінюється ліквідатором. Початковою вартістю цілісного майнового комплексу є сукупність визнаних у встановленому цим Законом порядку вимог кредиторів.

Частиною 2 цієї ж статті передбачено, що під час продажу майна банкрута на аукціоні вартість майна, яка визначається ліквідатором, є початковою вартістю. Крім того, частиною 1 ст. 57 Закону про банкрутство передбачено, що під час продажу майна банкрута на аукціоні вартість майна, що визначається ліквідатором, є початковою вартістю.

Ухвалою господарського суду міста Києва у справі № 910/2526/14 від 17.03.2016 року затверджено реєстр вимог кредиторів боржника на загальну суму 55 374 327, 85 грн.

Отже, початкова вартість майна під час продажу на аукціоні була визначена відповідно до розміру вимог усіх кредиторів банкрута, які затверджено ухвалою суду, про що зазначено у договорі з організатором аукціону.

Частиною 5 ст. 44 наведеного Закону передбачено, що ліквідатор банкрута здійснює продаж майна банкрута у вигляді цілісного майнового комплексу. У разі якщо продати майно банкрута у вигляді цілісного майнового комплексу не вдалося, ліквідатор здійснює продаж майна банкрута частинами.

Пунктом 31 Інформаційного листа ВГСУ від 28.03.13 №01-06/606/2013 визначено, що продаж майна банкрута частинами здійснюється лише у випадку, коли не вдалося реалізувати майно банкрута у вигляді цілісного майнового комплексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 Закону, продаж майна банкрута у проваджені у справі про банкрутство здійснюється у порядку, встановленому Законом про банкрутство, шляхом Проведення торгів у формі аукціону, за винятком майна, продаж якого відповідно до законодавства України здійснюється шляхом проведення закритих торгів.

Відповідно до ст. 66 Закону, якщо інше не встановлено договором про проведення аукціону, аукціон проводиться без можливості зниження початкової вартості.

З урахуванням викладених норм Закону про банкрутство реалізація майна банкрута відбувалася у формі торгів (аукціону), у вигляді цілісного майнового комплексу з початковою вартістю - 55 374 327,85 грн. без можливості її зниження.

Судом встановлено, що 11.05.2016 року на сайті ВГСУ та 13.05.2016 року - на сайті МЮ України організатором аукціону опубліковано оголошення про продаж майна. Проведення аукціону було призначено на 13.06.2016 року, а кінцевим днем для прийняття заявок від учасників визначено - 20.05.2016 року.

У зв'язку із відсутністю учасників на участь у першому аукціоні організатором аукціону у відповідності до ч. 1 ст. 55 Закону було прийнято рішення про визначення аукціону таким, що не відбувся, про що 24.05.2016 року було опубліковано повідомлення № 31797.

Стаття 65 Закону передбачає, що якщо інше не встановлено договором, у разі закінчення аукціону без визначення переможця протягом місяця (у разі продажу нерухомого майна - двох місяців) організатор аукціону зобов'язаний провести повторний аукціон.

Якщо інше не встановлено договором, початковою вартістю повторного аукціону, другого повторного аукціону є вартість, зменшена на 20 відсотків щодо початкової вартості відповідно попереднього аукціону.

Частиною 2 ст. 66 Закону визначено, що повторний аукціон проводиться з можливістю зниження початкової вартості, але не нижче, ніж до граничної вартості, яка становить 50 відсотків початкової вартості, вказаної в оголошенні про проведення аукціону.

У відповідності до ст. ст. 65, 66 Закону для проведення повторного аукціону з продажу майна банкрута між ліквідатором банкрута та організатором аукціону було укладено договір про проведення повторного аукціону.

Із урахуванням положень ч. 1, 3 ст. 65, ч. 2 ст. 66 початковою вартістю повторного аукціону була визначена вартість у розмірі 44 299 462, 28 грн. (вартість зменшена на 20% від початкової вартості першого аукціону), про що також зазначено у договорі від 20.05.2016 про проведення повторного аукціону з організатором торгів.

25.05.2016 року організатором аукціону було опубліковано оголошення про продаж майна шляхом проведення повторного аукціону на сайті ВГСУ та на сайті МЮ України.

Проведення аукціону було призначено на 24.06.2016 року, а кінцевим днем для прийняття заявок від учасників визначено - 13.06.2016 року.

У зв'язку із відсутністю учасників на участь у повторному аукціоні, організатором аукціону у відповідності до ч. 1 ст. 55 Закону було прийнято рішення про визначення аукціону таким, що не відбувся, про що 14.06.2016 року було опубліковано повідомлення № 32536.

Частиною 2 ст. 65 Закону визначено, що якщо інше не встановлено договором, у разі закінчення повторного аукціону без визначення переможця організатор аукціону зобов'язаний провести другий повторний аукціон. Згідно ч. 3 ст. 65 Закону початкова вартість другого повторного аукціону є вартість зменшена на 20 відсотків від вартості попереднього повторного аукціону. Частиною 3 ст. 66 Закону передбачено, що якщо інше не встановлено договором про проведення аукціону, другий потворний аукціон проводиться з можливістю зниження початкової вартості. Частиною 4 ст. 66 Закону визначено, що під час проведення аукціону з можливістю зниження початкової вартості, за відсутності бажаючих укласти договір, ліцитатор знижує початкову вартість на крок аукціону доти, доки не виявиться бажаючий укласти договір.

Крім того, у п. 33 Інформаційного листа ВГСУ від 28.03.13 № 01-06/606/2013 зазначено, що другий повторний аукціон проводиться зі зниженням початкової вартості на 20 відсотків від вартості першого повторного аукціону та за відсутності бажаючих укласти договір початкова вартість знижується на крок аукціону доти, доки не виявиться бажаючий укласти договір.

Із урахуванням положень ч. 2, 3 ст. 65, ч. 3, 4 ст. 66 початкова вартість другого повторного аукціону була визначена ліквідатором банкрута у розмірі 35 439 569, 82 грн. (вартість зменшена на 20% від початкової вартості повторного аукціону), про що зазначено у договорі про проведення другого повторного аукціону від 24.06.2016 року між ліквідатором та організатором аукціону. Другий повторний аукціон проводився із можливістю зниження початкової вартості.

30.06.2016 року на сайті ВГСУ та на сайті МЮ України організатором аукціону було опубліковано оголошення про продаж майна шляхом проведення другого повторного аукціону.

Проведення аукціону було призначено на 29.07.2016 року, а кінцевим днем для прийняття заявок від учасників визначено - 15.07.2016 року (текст оголошення розміщений на сайтах ВГСУ та Мінюсту).

Частиною 1 ст. 54 Закону передбачено, що організатор аукціону має право відмовитися від проведення аукціону не пізніше, ніж за десять днів до його початку з негайним розміщенням повідомлення про це у друкованих ЗМІ, в яких публікувалося оголошення про проведення аукціону, із зазначенням причин.

Керуючись ч. 1 ст. 54 Закону, у зв'язку з технічними причинами організатором аукціону було прийнято рішення про скасування аукціону, призначеного на 29.07.2016 року, про що опубліковано повідомлення № 33526.

18.08.2016 року організатором аукціону було опубліковано оголошення № 34566 про продаж майна шляхом проведення другого повторного аукціону на сайті ВГСУ та на сайті МЮ України. Проведення аукціону було призначено на 19.09.2016 року, а кінцевим днем для прийняття заявок від учасників визначено - 02.09.2016 року.

Для участі у другому повторному аукціоні було зареєстровано два учасника. Аукціон відбувся у зазначену у повідомленні дату - 19.09.2016 року. Найвищу ціну, з урахуванням зниження початкової вартості на крок аукціону (354 395,70 грн., що становить 1% від початкової вартості другого повторного аукціону), запропоновано учасником № 1 - 708 791, 22 грн. грн. (без ПДВ).

У відповідності до вимог ст. 69 Закону організатором торгів було складено протокол № 100190916/1 від 19.09.2016 року.

22.09.2016 року було опубліковано оголошення № 35697 про результати проведення аукціону з продажу майна у справі № 910/2526/14.

Відомості про хід продажу майна банкрута відображено в оголошеннях, які публікувалися на офіційних сайтах Міністерства юстиції України та ВГСУ.

Частиною 5 ст. 51 Закону про банкрутство передбачається, що організатор аукціону опубліковує розміщує повідомлення про продаж майна боржника і повідомлення про результати проведення торгів.

Процедура офіційного оприлюднення відомостей про справу про банкрутство врегульована також Положенням про порядок офіційного оприлюднення відомостей про справу про банкрутство, яке затверджено Постановою пленуму ВГСУ від 17.12.2013 року № 16 (далі - Положення). Пунктом 2.2 Положення передбачається, що офіційному оприлюдненню, крім іншого, підлягають: оголошення про проведення аукціону з продажу майна боржника; повідомлення про результати аукціону з продажу майна боржника; повідомлення про скасування аукціону з продажу майна боржника.

Відповідно до вказаного положення офіційне оприлюднення відомостей про аукціон з продажу майна банкрутів здійснюється на офіційному веб-сайті державного органу з питань банкрутства (сайт Міністерства юстиції України) та Вищого господарського суду України.

На виконання вимог Закону організатором аукціону розміщено всі необхідні публікації на офіційному сайті ВГСУ та на офіційному сайті Міністерства юстиції України.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що ліквідатором банкрута при реалізації майна банкрута, у тому числі заставного, було дотримано положення ст. 43, 44, 49, 57, 65, 66 Закону про банкрутство та із залученням товарної біржі проведено реалізацію майна банкрута у вигляді цілісного майнового комплексу шляхом проведення першого, повторного та другого повторного аукціонів, на якому і було визначено переможця торгів.

Крім того, необхідно також зазначити, що системний аналіз статті 43, частин 1, 5 статті 44 та статей 64-66 Закону про банкрутство дає підстави для таких правових висновків:

Законодавець, з одного боку, надає ліквідатору право вибору способів продажу активів боржника, зазначаючи про те, що такий вибір повинен здійснюватися з метою забезпечення їх відчуження за найвищими цінами (частина 1 статті 44 Закону про банкрутство). При цьому, право вибору ліквідатором способів реалізації майна за редакцією Закону України №4212-VІ від 22.12.2011 вже не пов'язано з наданням згоди комітету кредиторів на обрання способу продажу майна, як було передбачено попередньою редакцією Закону.

У тій же нормі (частина 5 статті 44 Закону), законодавець визначає обов'язок ліквідатора застосувати, як переважний, продаж майна боржника цілісним майновим комплексом і тільки після того, якщо продати майно боржника у складі цілісного майнового комплексу не вдалося, ліквідатор здійснює продаж майна боржника частинами. Відтак, слід зробити висновок, що продаж майна боржника цілісним майновим комплексом за сукупною вартістю визнаних вимог кредиторів (частина 1 статті 43 Закону) є обов'язковою умовою початку продажу майна боржника. Але законодавцем не визначено в обов'язковому порядку проведення трьох аукціонів з продажу майна цілісним майновим комплексом.

Отже, на розсуд ліквідатора відноситься обрання подальших способів продажу майна (проводити повторний, другий повторний продаж майна у складі цілісного майнового комплексу, а далі перейти до продажу майна з першого, повторного та другого аукціонів з продажу майна окремими лотами, чи одразу перейти до продажу майна окремими лотами). Відтак, ліквідатор може продовжити продаж майна цілісним майновим комплексом із застосуванням продажу з першого та другого повторного аукціонів відповідно до статті 66 Закону про банкрутство, якщо дійде висновку, що такий продаж дозволить йому отримати найвищу ціну, або перейти до продажу майна частинами (лотами), якщо така реалізація буде обґрунтована можливістю отримання сумарно вищої ціни за ліквідаційні активи боржника, допоможе прискорити хід ліквідаційної процедури, строки якої обмежено законодавцем до 1 року та буде більш ефективною на предмет відновлення бізнесу майбутніми власниками.

Законодавець не визначає обов'язком ліквідатора здійснювати експертну оцінку усіх активів боржника, він вправі на власний розсуд визначити початкову вартість майна, яке виставляється на аукціон (за винятком продажу майна цілісним майновим комплексом вперше та майна державних підприємств), або така оцінка буде проведена кредитором за його ініціативою, що регламентовано статтею 43 Закону про банкрутство. У випадку обрання способу продажу активів боржника частинами, ліквідатору належить вжити заходів до погодження з комітетом кредиторів відповідно до частини 8 статті 26 Закону про банкрутство складу таких частин (лотів).

Відтак, у випадку обрання ліквідатором способу реалізації майна боржника у складі повторного та другого повторного аукціонів цілісним майновим комплексом, такі дії ліквідатора, за відсутності порушення інших норм процедури продажу згідно Розділів ІІІ, ІV Закону про банкрутство, не можуть бути самостійною підставою для визнання недійсними результатів аукціону.

З огляду на зазначене, доводи скаржників про обрання ліквідатором та організатором аукціону неправильного способу реалізації майна шляхом проведення першого та другого повторного продажу у складі цілісного майнового комплексу, за відсутності порушень інших норм щодо організації та проведення таких аукціонів, дискримінації учасників аукціону, є необґрунтованими. (Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 21.06.2018 року у справі № 914/701/17).

Відтак, судом було встановлено, що продаж майна банкрута частинами не відбувався у зв'язку з тим, що майно вдалося реалізувати у вигляді цілісного майнового комплексу на розсуд ліквідатора та у відповідності до Закону про банкрутство. У розумінні наведених положень Закону продаж майна банкрута у вигляді цілісного майнового комплексу передбачає продаж всіх активів банкрута одним лотом, а положення Закону про банкрутство не містять окремої процедури продажу заставного майна, приписи ж ч. 4 ст. 42 Закону стосуються розподілу коштів, отриманих від продажу заставного майна банкрута, тому за наявності згоди забезпеченого кредитора таке майно відчужується у порядку, передбаченому цим Законом.

Судом також встановлено, що вартість майна банкрута визначено незалежним оцінювачем (висновок про вартість об'єкта незалежної оцінки на дату: 27.09.2016 року), що спростовує доводи скаржників щодо заниження вартості реалізованого майна банкрута, оскільки вартість реалізованого майна становить 708 791,22 грн., а його вартість згідно висновку незалежної оцінки вартість становить 701 447,97 грн.

Крім того, Законом про банкрутство не передбачено обов'язку ліквідатора банкрута визначати граничну межу, до якої на аукціоні може бути знижена початкова вартість майна у вигляді цілісного майнового комплексу, в тому числі і за вимогою заставного кредитора.

Щодо погодження реалізації майна боржника із заставним кредитором, судом встановлено наступне.

Так, у поданих заявах скаржники зазначають, що ліквідатором банкрута, всупереч норми ч. 4 ст. 42 Закону про банкрутство не було погоджено з ПАТ "Енергобанк", як заставодержателем, витрати на реалізацію майна банкрута.

Частиною 4 ст. 42 Закону передбачено, що продаж майна банкрута, яке є предметом забезпечення, здійснюється у порядку, передбаченому цим Законом, виключно за згодою кредитора, вимоги якого воно забезпечує, або суду.

На дотримання зазначеної вимоги Закону ліквідатором банкрута на адресу ПАТ "Енергобанк" було надіслано лист вих. № 02-03/216 від 14.04.2016 року про надання згоди на продаж заставного майна банкрута у складі цілісного майнового комплексу шляхом проведення торгів у формі аукціону, визначення початкової вартості майна на першому аукціоні як суму всіх кредиторських вимог, з можливістю проведення у порядку, визначеному ст. ст. 65, 66 Закону, повторного та другого повторного аукціону.

Листом вих. № 1048/5 від 21.04.2016 року ПАТ "Енергобанк" надало згоду на продаж майна банкрута та вчинення дій ліквідатором банкрута, передбачених чинним законодавством України і необхідних для проведення ліквідаційної процедури банкрута.

Судова колегія звертає увагу на те, що Законом не передбачено вимоги погоджувати з заставним кредитором витрати на реалізацію майна банкрута, а передбачається виключно погодження продажу заставного майна банкрута.

Крім того, ч. 4 ст. 42 Закону про банкрутство передбачено, що кошти, що залишилися після задоволення забезпечених вимог та покриття витрат, пов'язаних із утриманням, збереженням та продажем предмета забезпечення, підлягають включенню до ліквідаційної маси.

Таким чином, вказаною нормою Закону передбачено, що кошти, отримані від продажу майна банкрута спрямовуються на покриття витрат, пов'язаних із утриманням, збереженням і продажем предмета забезпечення і на задоволення забезпечених вимог. Законом не передбачається, що покриття витрат, пов'язаних з продажем майна за рахунок коштів, отриманих від самого продажу, має відбуватися за погодженням із заставним кредитора.

Законодавство про банкрутство не надає кредитору, вимоги якого забезпечені заставою майна банкрута, права встановлювати додаткові вимоги щодо початкової вартості майна, що продається, а також порядку її зниження.

Дозвіл заставного кредитора надається на реалізацію (майна банкрута) в цілому, не на кожну окрему дію, спрямовану на реалізацію майна банкрута, зокрема, не на проведення конкретного аукціону, а на продаж майна банкрута.

Крім того, надання згоди на продаж заставного майна забезпеченим кредитором не надає йому права обирати порядок та умови реалізації заставного майна, оскільки такий порядок та умови визначені законом.

Щодо порушення строків проведення аукціону, судом встановлено наступне.

Частиною 1 ст. 52 Закону про банкрутство передбачено, що організатор аукціону повинен провести аукціон протягом двох місяців з дня укладення договору про проведення аукціону, якщо інше не встановлено законом або договором.

Скаржники безпідставно стверджують, що при проведенні аукціону з продажу майна банкрута було порушено положення ст. 52 Закону, а саме продаж майна банкрута відбувся з порушенням двомісячного строку після дати укладення договору на проведення аукціону.

Суд зазначає, що продаж майна банкрута відбувся на другому повторному аукціоні, який проводився 19.09.2016 року. Як вже зазначалося судом, між ліквідатором банкрута та організатором аукціону укладено договір про проведення аукціону від 28.04.2016 року та у подальшому окремі договори та додаткові угоди до них.

Умови зазначених договорів організатором аукціону та ліквідатором банкрута порушено не було, так само як і не порушено ним ч. 1 ст. 52, ст. 65 Закону про банкрутство.

Пунктом 8.3 Договору про проведення другого повторного аукціону від 24.06.2016 року передбачено, що цей Договір набуває чинності з моменту його підписання та діє до повного виконання Сторонами взятих на себе зобов'язань.

Крім того, 15.07.2016 року між ліквідатором банкрута та організатором аукціону було укладено додаткову угоду № 1 до договору про проведення аукціону від 24.06.2016 року, в якій сторонами було змінено п. 2.1.10 вказаного Договору, а саме встановлено термін для проведення другого повторного аукціону не більше, ніж 3-и місяці з моменту укладення Договору.

Другий повторний аукціон було проведено 19.09.2016 року, що не порушує строки, встановлені договором на проведення другого повторного аукціону.

Таким чином, доводи скаржників щодо порушення строків проведення аукціону є безпідставними.

Щодо заінтересованості організатора аукціону стосовно боржника, кредиторів та замовника аукціону, судом встановлено наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 44 Закону про банкрутство організатор аукціону не може бути заінтересованою особою стосовно кредитора чи боржника.

У ч. 6 ст. 49 наведеного Закону зазначено, що організатором аукціону не може бути заінтересована особа стосовно боржника, кредиторів та замовника аукціону.

Згідно положень ст. 1 Закону про банкрутство, заінтересовані особи стосовно боржника - юридична особа, створена за участю боржника, юридична особа, що здійснює контроль над боржником, юридична особа, контроль над якою здійснює боржник, юридична особа, з якою боржник перебуває під контролем третьої особи, власники (учасники, акціонери) боржника, керівник боржника, особи, що входять до складу органів управління боржника, головний бухгалтер (бухгалтер) боржника, у тому числі звільнені з роботи за три роки до відкриття провадження (проваджень) у справі про банкрутство, а також особи, які перебувають у родинних стосунках із зазначеними особами та фізичною особою - боржником, а саме: подружжя та їх діти, батьки, брати, сестри, онуки, а також інші особи, щодо яких наявні обґрунтовані підстави вважати їх заінтересованими; для цілей цього Закону заінтересованими особами стосовно арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) чи кредиторів визнаються особи в такому ж переліку, як і заінтересовані особи стосовно боржника.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні докази заінтересованості організатора аукціону стосовно боржника, кредиторів та замовника аукціону. Заявниками також не надано належних допустимих та достатніх доказів щодо такої заінтересованості організатора аукціону.

При цьому, скаржниками не доведено, що організатор аукціону створений за участю боржника, кредиторів, ліквідатора та перебуває під їх контролем, або під контролем третьої особи, власниками якої є боржник, кредитори, ліквідатор, або що ліквідатор є посадовою особою або робітником Товарною біржі «Універсальний «Торговий Двір».

Таким чином, судом першої інстанції правомірно встановлено, що організатор аукціону не є заінтересованою особою стосовно боржника, кредиторів та замовника аукціону.

Щодо наявності, на думку заявників, заінтересованості замовника аукціону та учасника аукціону, то слід зазначити, що Законом не встановлено будь-яких обмежень щодо такої заінтересованості, тому указана заінтересованість не є підставною для визнання недійсним результатів аукціону, з огляду на що відповідні доводи заявників правомірно відхилені судом першої інстанції.

Таким чином судом, на виконання вказівок Верховного суду, визначених у постанові від 25.04.2018 року, судом було досліджено та встановлено, що ліквідатор банкрута вчинив усі заходи для реалізації майна у вигляді цілісного майнового комплексу. Продаж майна частинами не проводився, оскільки майно вдалося реалізувати у порядку, передбаченому Законом у вигляді цілісного майнового комплексу, а тому у ліквідатора банкрута були відсутні передумови для продажу майна частинами. Судом першої інстанції також було досліджено матеріали справи та докази, подані учасниками провадження у справі, за результатом чого встановлено відсутність заінтересованості організатора аукціону стосовно боржника, кредиторів та замовника аукціону.

Крім того, надаючи оцінку діям ліквідатора, судова колегія також враховує, що згідно довідки Головного територіального управління юстиції у місті Києві № 34/05 47 від 05.04.2017 року та Акту позапланової невиїзної перевірки діяльності арбітражного керуючого Степаненка М.М. № 41/05-44 від 07.04.2017 року, порушень ліквідатором банкрута вимог Закону про банкрутство під час організації та проведення спірного аукціону з реалізації майна ПрАТ "Інвікта-Маяк" не виявлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частинами 1 та 2 ст. 74 ГПК України встановлено що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов'язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 ГПК України).

Судова колегія також звертає увагу скаржника на те, що Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою (рішення у справах "Серявін та інші проти України", "Руїз Торіха проти Іспанії"), яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі „Трофимчук проти України").

Судова колегія зазначає, що місцевим господарським судом у ході розгляду справи було досліджено усі обставини справи, перевірено їх наявними у ній доказами, та надано їм відповідну правову оцінку. Інші аргументи сторін, які не спливають на суть прийнятого рішення, не потребують детальної відповіді з огляду на прийняте судом рішення у справі.

В свою чергу від час перегляду справи в апеляційному порядку доводи скаржників не знайшли свого підтвердження.

За вказаних обставин, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що ухвала суду першої інстанції прийнята у відповідності до норм чинного законодавства, доводи скаржників, викладені в апеляційних скаргах, безпідставні, необґрунтовані, спростовуються матеріалами справи та правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, а відтак підстав для їх задоволення та скасування оскаржуваної ухвали не вбачається.

Керуючись статтями 255, 269, 270, 271, 273, 275, 276, 281-284 ГПК України та Законом України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства "Енергобанк" та Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний Банк" на ухвалу господарського суду міста Києва від 20.08.2018 року у справі №910/2526/14 залишити без задоволення

2. Ухвалу господарського суду міста Києва від 20.08.2018 року у справі № 910/2526/14 залишити без змін.

3. Копію постанови суду надіслати учасникам провадження у справі.

4. Справу повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку.

Повний текст постанови підписано 25.02.2019 року.

Головуючий суддя О.М. Остапенко

Судді Б.В. Отрюх

О.В. Агрикова