ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.02.2019 року м.Дніпро Справа № 904/4051/18

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Антоніка С.Г. (доповідач),

суддів: Дарміна М.О., Іванова О.Г.

секретар судового засідання: Ковзиков В.Ю.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Акціонерного товариства "УКРТРАНСГАЗ" на рішення господарського суду Дніпропетровської області ( суддя Бєлік В.Г.) від 27.11.2018 року, повний текст рішення складено 07.12.2018р. у справі № 904/4051/18

за позовом Акціонерного товариства "УКРТРАНСГАЗ", м. Київ

до Публічного акціонерного товариства "ДНІПРОГАЗ", м. Дніпро

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача ОСОБА_1 комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, м. Київ

про визнання договору № /04ADg5625 про транспортування природного газу від 01.08.2018 року укладеним.

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Дніпропетровської області звернулось Акціонерне товариство "Укртрансгаз» з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства "Дніпрогаз", в якій просить суд визнати договір № /04ADg5625 про транспортування природного газу від 01.08.2018 року укладеним в редакції АТ "Укртрансгаз", що відповідає типовій формі договору транспортування природного газу, затвердженій постановою ОСОБА_1 комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 року № 2497.

Рішенням господарського суду в задоволенні позовних вимог повністю відмовлено. В обґрунтування прийнятого рішення суд, посилаючись на норми Конституції України, норми діючого законодавства України, рішення Європейського суду з прав людини, положення спірного договору зазначив, що нормативно-правовий документ після втрати ним чинності перестає бути джерелом права, а його норми втрачають обов'язкову силу і не підлягають подальшому застосуванню. Оскільки у спірному п. 9.3. типового договору міститься посилання на порядок, встановлений нормативно-правовим актом який втратив чинність, суд не вбачає за можливе задоволення вимог позивача та визнання укладеним договору на умовах, запропонованих останнім, оскільки такі умови відсилають до норм, які втратили чинність. В іншій частині запропонованого позивачем проекту договору між сторонами відсутній юридичний спір, що в свою чергу виключає необхідність задоволення даного позову в цій частині. Так, зважаючи на чинність укладеного договору № транспортування природного газу від 17.12.2015 року, позовні вимоги в цій частині не призведуть до захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів позивача, оскільки укладення даного договору не є обов'язком для сторін в силу закону, зважаючи на існування на час розгляду справи між сторонами чинного (не розірваного, не припиненого) договору. Отже звернення до суду з проханням визнати укладеним договір, на думку суду, є передчасним.

Не погодившись з рішення господарського суду, Акціонерне товариство "Укртрансгаз» звернулось до Центрального апеляційного суду з апеляційною скаргою.

Апеляційна скарга обгрунтована наступним:

- відмовивши у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції фактично погодився, що Договір є укладеним на умовах, які враховують протокол розбіжностей відповідача і викладену редакцію п.9.3 Договору, та застосував положення Постанови КМУ №256 від 04.03.2012 року, яка встановлює інші правовідносини та встановлює інший порядок фінансування видатків місцевих бюджетів;

- у сторін відсутні підстави щодо поширення дії Постанови КМУ №256 від 04.03.2012 року на правовідносини, що становлять предмет договору.

- посилання суду на чинність укладеного між сторонами договору про транспортування природного газу № від 17.12.2015р. безпідставні.

Просить суд рішення господарського суду скасувати, постановити нове рішення, яким позовні вимоги повністю задовольнити.

У відзиві на апеляційну скаргу Публічне акціонерне товариства "Дніпрогаз", посилаючись на норми діючого законодавства України, просить апеляційний суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення господарського суду без змін.

Ухвалою колегії суддів Центрального апеляційного господарського суду від 14.01.2019 року у складі судді-доповідача ОСОБА_2, суддів Дарміна М.О., Іванова О.Г. поновлено Акціонерному товариству "Укртрансгаз" пропущений строк на апеляційне оскарження рішення господарського суду Дніпропетровської області від 27.11.2018р. у справі № 904/4051/18, відкрите апеляційне провадження. Розгляд апеляційної скарги призначено у судове засідання з викликом сторін.

Згідно ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, заслухавши представників сторін, які зявилися в судове засідання, переглянувши справу за наявними у ній доказами, що стосуються фактів, викладених в апеляційній скарзі, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено господарським судом та вбачається з матеріалів справи, акціонерне товариство "Укртрансгаз" надіслало на адресу публічного акціонерного товариства "Дніпрогаз" договір транспортування природного газу №/04АО§5625 від 01.08.2018 року у двох примірниках, один з яких підписаний позивачем. Даний Договір складений у відповідності до Типової форми договору транспортування природного газу, затвердженої постановою ОСОБА_1 комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.2015 року №2497.

Відповідач підписав договір з протоколом розбіжностей і все це направив позивачу 15.08.2018р. листом № 2-Сл-8396-0818 (а.с.23-26).

Згідно протоколу розбіжностей, в редакції Замовника (відповідача) п. 9.3. Договору викладено в наступній редакції: "У випадку, якщо загальна вартість щодобових негативних небалансів протягом звітного газового місяця перевищує загальну вартість щодобових позитивних небалансів протягом звітного газового місяця. Оператор до 14 числа газового місяця, наступного за звітним, надсилає Замовнику рахунок на оплату за добовий небаланс (розмір визначається як різниця між: загальною вартістю щодобових негативних небалансів протягом звітного газового місяця та загальною вартістю щодобових позитивних небалансів протягом звітного газового місяця). Замовник має оплатити рахунок на оплату за добовий небаланс у термін до 5 робочих днів, крім вартості послуг, визначених абзацом другим цього пункту.

Оплата вартості щодобових небалансів оператором газорозподільної системи за рахунок виділених субвенцій з державного бюджету на покриття пільг, субсидій та компенсацій побутовим споживачам проводиться у строки та за процедурою, передбаченою Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій. з державного бюджету, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2002 року № 256, у сумі, що не перевищує вартості послуг розподілу фактично спожитого природного газу зазначеними споживачами за розрахунковий період".

Позивач же пропонував наступну редакцію п.9.3. «"У випадку, якщо загальна вартість щодобових негативних небалансів протягом звітного газового місяця перевищує загальну вартість щодобових позитивних небалансів протягом звітного газового місяця. Оператор до 14 числа газового місяця, наступного за звітним, надсилає Замовнику рахунок на оплату за добовий небаланс (розмір визначається як різниця між: загальною вартістю щодобових негативних небалансів протягом звітного газового місяця та загальною вартістю щодобових позитивних небалансів протягом звітного газового місяця). Замовник має оплатити рахунок на оплату за добовий небаланс у термін до 5 робочих днів, крім вартості послуг, визначених абзацом другим цього пункту.

Оплата вартості щодобових небалансів оператором газорозподільної системи за рахунок виділених субвенцій з державного бюджету на покриття пільг, субсидій та компенсацій побутовим споживачам проводиться у строки та за процедурою, передбаченою Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субвенцій та компенсацій, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 року № 20, у сумі, що не перевищує вартості послуг розподілу фактично спожитого природного газу зазначеними споживачами за розрахунковий період".

Позивач, вважаючи, що редакція п.9.3. договору в редакції відповідача є порушенням постанови ОСОБА_1 комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015р. №2497, якою затверджено типовий договір на транспортування природного газу, звернувся з позовом до суду.

Господарським судом також встановлено та не заперечується сторонами, що 17.12.2015р. між ПАТ «Укртрансгаз» (оператор) та ПАТ «Дніпрогаз» (замовник) укладено договір транспортування природного газу № НОМЕР_1, який є діючим.

Розглядаючи апеляційні вимоги Акціонерного товариства "Укртрансгаз», судова колегія враховує наступні положення діючого законодавства України.

Згідно ч. 1, 2 ст. 32 Закону України «Про ринок природного газу», транспортування природного газу здійснюється на підставі та умовах договору транспортування природного газу в порядку, передбаченому кодексом газотранспортної системи та іншими нормативно-правовими актами.

За договором транспортування природного газу оператор газотранспортної системи зобов?язується забезпечити замовнику послуги транспортування природного газу на період та умовах, визначених у договорі транспортування природного газу, а замовник зобов?язується сплатити оператору газотранспортної системи встановлену в договорі вартість послуг транспортування природного газу.

Типовий договір транспортування природного газу затверджується Регулятором.

Відповідно до п. 32 ст. 1 Закону України «Про ринок природного газу», регулятор це - національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг.

Постановою ОСОБА_1 комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.2015 року № 2497 "Про затвердження Типового договору транспортування природного газу", затверджено Типову форму спірного договору, п. 9.3. якого викладено в редакції позивача.

Разом з тим, як вбачається з Переліку постанов Кабінету Міністрів України, що втратили чинність, затвердженого постановою Кабінету міністрів від 8 листопада 2017 р. № 951, Постанова Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 р. № 20 «Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій» визнана такою, що втратила чинність. Дана постанова втратила чинність з 01.01.2018р.

Як правильно встановив господарський суд, нормативно-правовий документ після втрати ним чинності перестає бути джерелом права, а його норми втрачають обов'язкову силу і не підлягають подальшому застосуванню.

Той факт, що незважаючи на втрату чинності Постанови КМУ №20 від 11.01.2005р., не були внесені зміни в п.9.3. Типового договору в частині посилання на дану постанову, а тому укладання договору повинно бути саме в зазначеній редакції і сторони не мають права відступати від Типового договору не приймається до уваги з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч.1 3, 7 ст..11 Господарського процесуального кодексу України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України.

У разі невідповідності правового акта правовому акту вищої юридичної сили суд застосовує норми правового акта вищої юридичної сили.

Отже, оскільки у спірному п. 9.3. Типового договору міститься посилання на порядок, встановлений нормативно-правовим актом, який втратив свою дію, і постанова Кабінету Міністрів України є актом вищої юридичної сили ніж постанова ОСОБА_1 комісії, що здійснює державне рехгулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, господарським судом обгрунтовано відмовлено в задоволені вимог позивача про визнання укладеним договору на умовах, запропонованих останнім, оскільки такі умови відсилають до норм, які втратили чинність.

За приписами ч.1 ст.175 Господарського кодексу України (надалі - ГК України) майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а уповноважена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Частина 3 статті 179 ГК України встановлює, що укладення господарського договору є обов?язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов?язком для суб?єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов?язковості укладення договору для певних категорій суб?єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

При укладанні господарських договорів сторони можуть визначити зміст договору на основі типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови (ч.4 ст.179 ГК України).

Загальний порядок укладання господарських договорів передбачений ст..181 Господарського кодексу України.

Згідно даної норми, господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів (частина 1).

Проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках (частина 2).

Сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору (частина 3).

За наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором (частина 4).

Сторона, яка одержала протокол розбіжностей до договору, зобов'язана протягом двадцяти днів розглянути його, в цей же строк вжити заходів для врегулювання розбіжностей з другою стороною та включити до договору всі прийняті пропозиції, а ті розбіжності, що залишились неврегульованими, передати в цей же строк до суду, якщо на це є згода другої сторони (частина 5).

У разі досягнення сторонами згоди щодо всіх або окремих умов, зазначених у протоколі розбіжностей, така згода повинна бути підтверджена у письмовій формі ( протоколом узгодження розбіжностей, листами,

телеграмами, телетайпограмами тощо) (частина 6).

Якщо сторона, яка одержала протокол розбіжностей щодо умов договору, заснованого на державному замовленні або такого, укладення якого є обов'язковим для сторін на підставі закону, або сторона - виконавець за договором, що в установленому порядку визнаний монополістом на певному ринку товарів (робіт, послуг), яка одержала протокол розбіжностей, не передасть у зазначений двадцятиденний строк до суду розбіжності, що залишилися неврегульованими, то пропозиції другої сторони вважаються прийнятими (частина 7).

Отже дана норма передбачає, що неврегульовані сторонами розбіжності щодо окремих умов договору передаються на розгляд до суду. І предметом розгляду в даному випадку є саме окремі умови договору щодо яких виник спір (розбіжності). І суд вирішує питання на яких умовах слід укласти договір позивача чи відповідача.

Звернення з позовом про визнання договору укладеним можливе лише у разі ухилення сторони від укладання договору, укладання якого є обовязковим.

В даному випадку відповідач не ухилявся від укладання договору, а підписав його з протоколом розбіжностей. Тому позивач, звернувшись до суду з позовом про визнання договору укладеним, не правильно обрав спосіб захисту.

Крім того, колегія суддів зауважує, що між сторонами по справі укладено договір транспортування природного газу № від 17.12.2015р., умовами п.17.1 якого передбачено, що цей договір набирає чинності з дня його укладення на строк до 31.12.2016р. Окрім того, умовами договору передбачено його автоматичну пролонгацію на кожний наступний календарний рік, якщо не менше ніж за місяць до закінчення строку дії цього договору жодною із сторін не буду заявлено про перегляд його умов. Також сторони п.17.3 Договору передбачили обов?язок внесення змін до договору у разі внесення та затвердження змін до типового договору транспортування природного газу.

Таким чином, правовідносини між позивачем та відповідачем щодо транспортування природного газу врегульовані договором транспортування природного газу № від 17.12.2015р., який є діючим на момент вирішення даного спору.

Отже, приймаючи до уваги наявність між сторонами діючого договору транспортування природного газу № від 17.12.2015р., неправильно обраний позивачем спосіб захисту і невідповідність п.9.3 договору в редакції позивача діючому законодавству, господарський суд правомірно дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення заявленого АТ „Укртрансгаз позову.

Вказане вище спростовує доводи апеляційної скарги про те, що відмовивши у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції фактично погодився, що Договір є укладеним на умовах, які враховують протокол розбіжностей відповідача і викладену редакцію п.9.3 Договору, та застосував положення Постанови КМУ №256 від 04.03.2012 року, яка встановлює інші правовідносини та встановлює інший порядок фінансування видатків місцевих бюджетів;

Не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги про безпідставність посилання суду на чинність укладеного між сторонами договору про транспортування природного газу № від 17.12.2015р., оскільки вказаний договір є діючим на момент вирішення даного спору. Доказів його припинення або розірвання сторонам и не надано.

Інших належних та допустимих доказів у розумінні ст.ст.75, 76 ГПК України на підтвердження своєї правової позиції, викладеної в апеляційній скарзі, скаржник не надав.

У відповідності до ст. 276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи, що рішення господарського суду Дніпропетровської області 27.11.2018р. у справі №904/4051/18 постановлено з дотриманням вимог ст.276 ГПК України, його слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст..269, 270, 275, 276, 281 284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "УКРТРАНСГАЗ" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 27.11.2018 року у справі № 904/4051/18 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного суду протягом 20 днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 21.02.2019р.

Головуючий суддя С.Г. Антонік

Суддя М.О. Дармін

Суддя О.Г. Іванов