ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.02.2019 року м.Дніпро Справа № 904/4402/18

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Березкіна О.В. (доповідач)

суддів: Дармін М.О., Іванов О.Г.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "ЗАПОРІЖКОКС", м. Запоріжжя

на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 27.11.2018 року (повний тест рішення складено 27.11.2018 року) у справі №904/4402/18 (суддя Назаренко Н.Г.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "ЗАПОРІЖКОКС", м. Запоріжжя

до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" м. Київ в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Дніпро

про стягнення шкоди, завданої недостачею у розмірі 2 085,52 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Приватне акціонерне товариство "ЗАПОРІЖКОКС" звернувся до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" м. Київ в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" із позовом про стягнення шкоди, завданої недостачею у розмірі 2 085,52 грн.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 27.11.2018 року у справі №904/4402/18 відмовлено у задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства "ЗАПОРІЖКОКС" до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" м. Київ в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення шкоди, завданої недостачею у розмірі 2 085,52 грн. Судові витрати покладено на позивача.

Не погодившись з рішенням суду, позивач - Приватне акціонерне товариство "ЗАПОРІЖКОКС", з підстав неправильного застосування судом норм матеріального і процесуального права оскаржив його в апеляційному порядку. Просить скасувати рішення суду першої інстанції від 27.11.2018 року у даній справі і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Позивач вважає, що доводи відповідача про застосування 2% «Норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто» щодо поставки вантажу за залізничною накладною №49234891 є безпідставними та неправомірними.

Апелянт вказує, що не отримував відзив на позовну заяву відповідача, у зв'язку з чим не мав можливості надати до господарського суду пояснення щодо волого стану та 2% норми недостачі маси вантажу. Таким чином, судом не було встановлено всіх обставин, які мають значення для розгляду справи.

Позивач пояснив, що до постачальників пред'являється вимога з постачання вугільного концентрату з оптимальними, граничними показниками якості щодо вмісту вологи, яка і була обумовлена в п.п. 1.1. п.1 укладеного з відповідачем договору.

В графі 20 залізничної накладної №49234891 відправником були вказані показники якості вугільного концентрату марки К, групи «К1» щодо вмісту золи 9,0% та вологи 10,5%, які передбачені договором. Позивач звертає увагу на те, що графа 20 накладної не містить відмітки про те, що вантаж завантажувався у вологому стані.

Сторона вказує також на необхідність складання відповідно до п. 129 Статуту залізниць України комерційного акту у разі встановлення нестачі вантажу понад норму природної втрати у будь-якому вагоні. Нестачу вантажу було виявлено лише в одному вагоні- №56951775, про що було складено комерційний акт №460005/431 від 15.04.2018. Актом зафіксовано факт викрадення вантажу та зазначено, що в технічному відношенні вагон справний, двері цільнометалеві, люка закриті і слідів течі вантажу немає.

Крім того, позивач посилається на ст. 924 ЦК України, якою встановлена відповідальність перевізника за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятого до перевезення вантажу у розмірі фактичної шкоди, якщо перевізник не доведе, що це сталося не з його вини.

Відповідач - Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" м. Київ в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" ПАТ "Українська залізниця" у відзиві на апеляційну скаргу просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідач не згоден з доводами позивача та вказує, що у 20 графі накладної, яка є основним перевізним документом зазначається: найменування вантажу відповідно до алфавітного списку вантажів Єдиної тарифно-статистичної номенклатури вантажів та відмінні ознаки вантажу (у твердому, рідкому або вологому стані, у свіжому або сушеному та іншому вигляді). В даному випадку у графі 20 накладної зазначено «влага 5%», тобто вантаж знаходився у вологому стані.

Товариство вважає, що позивач просить стягнути суму нестачі вантажу, не дотримуючись при цьому правильного розрахунку.

Згідно ст. 114 Статуту залізниць України недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення. Таким чином, якщо недостача маси вантажу знаходиться у межах норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто, у одержувача відсутні підстави вважати, що він одержав вантаж з недостачею.

Свої заперечення відповідач обґрунтовує також і судовою практикою в аналогічних справах, в яких відхилено доводи позивача стосовно того, що вологість вантажу 10.5% є якісною характеристикою даного виду товару та не впливає на норму природної втрати, посилаючись на п. 27 Правил видачі вантажу, де чітко визначено, що до вантажів зданих для перевезення у вологому стані застосовується норма природної недостачі у розмірі 2% маси.

Відповідно до частин 1, 10 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

В даному спорі ціна позову становить 2085,52 грн., що менше від ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (на 01.01.2019 ця сума дорівнює 192100 грн.), отже, справа в суді апеляційної інстанції підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідно до ч. 13 ст. 8 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 14.01.2019 року відкрито апеляційне провадження у справі № 904/4402/18 за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "ЗАПОРІЖКОКС" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 27.11.2018.

Розгляд апеляційної скарги визначено провести відповідно до ч. 5 ст. 252 ГПК України у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю «ІНКОСТІЛ ГРУП» (Постачальник) і Приватним акціонерним товариством «ЗАПОРІЖКОКС» (Покупець) 27.02.2018 був укладений договір поставки №18/142. За п. 1.1. договору Постачальник зобов'язався передати, а Покупець зобов'язався прийняти і сплатити на умовах цього договору вугільну продукцію (товар) виробництва ТОВ «Збагачувальна фабрика «Свято-Варваринська»: вугільний концентрат марки К з певними показника якості: зола (max) -9,0%, волога (max) -10,5%, сірка (max) -0,8%, якщо інше не обумовлено в додаткових угодах і Специфікаціях.

Сторони дійшли згоди, що ціна, обсяг і строки поставки товару, що поставляється за цим договором, вказуються в Специфікаціях, які підписуються сторонами,скріплюються печатками сторін і являються невід'ємною частиною договору (п. 2.1.).

Відповідно до п. 2 Специфікації від 27.03.2018 Постачальник зобов'язався поставити Покупцю 28000 тн вугільного концентрату марки К групи К1 0-100 ТОВ «ЗФ «Свято-Варваринська» ТУ У 05.1-1:2017, вартість товару з ПДВ 188847456,00 грн.

Пунктом 5.1. договору передбачено, що поставка товару здійснюється залізничним транспортом на умовах FCA станція Вдала (Удачная), згідно Міжнародним правилам інтерпретації комерційних термінів «Інкотермс» в редакції 2010 року, якщо інші умови поставки не передбачені додатковими угодами (Специфікаціями) до цього договору.

На виконання умов договору 13.04.2018 на адресу ПрАТ ЗАПОРІЖКОКС» відповідно до залізничної накладної №49234891 в вагонах №№56951775, 62596887, 56215957, 62199955, 56150113, 56040256, 56543135, 53500344, 55005037, 56276108 насипом №298, зола 9,0%, волога 10,5% була направлена партія концентрату вугільного марки «К», групи «К1».

Між сторонами договору 13.04.2018 13.04.2018 підписано акт приймання-передачі продукції по договору №58397, згідно якого покупець прийняв від постачальника 2078,500 тн концентрату вугілля кам'яного для коксування (к(К1) 0-100 мм) на загальну суму 13849045,50 грн. з ПДВ.

Виставлений ТОВ «ІНКОСТІЛ ГРУП» на оплату рахунок №58397 від 13.04.2018 оплачений покупцем, що підтверджується банківською випискою.

15.04.2018 на станції Запоріжжя - Ліве Придніпровської залізниці за №460005/431 було складено комерційний акт, в якому вказано, що на підставі акту загальної форми № 33587 від 14.04.2018 станції Запоріжжя-Ліве Придніпровської залізниці проведено комісійне зважування вантажу вантажоодержувачу, який прибув по груповій відправці, вказаній на лицьовій стороні цього акту, зі зважуванням вагону на справних електронних вагових вагах вантажоодержувача № 085, повірка 05.02.2018 приймальником поїздів ОСОБА_2, прийомоздавальником заводу ОСОБА_3, слідчим Заводського ВП Сербіним І.М., в присутності начальника ДСЗМ Трощинського Ю.М. По документу значиться: 10 напіввагонів загальною масою вантажу 692 700 кг. В вагоні 56951775 нетто 68700 кг, тара 22000 кг. Фактично виявилось брутто 89700 кг, тара документу 22 000 кг, нетто 67700 кг, що менше документу на 1000 кг. В комерційному відношенні навантаження шапкою вище рівня бортів 10 см. Вантаж маркований катком-ущільнювачем і поперечними смугами 1,5-2м., що відповідає документу. Порушене маркування, виїмка над 1 люками довжиною 150 см. шириною 280 см. глибиною 50 см. В технічному відношенні вагон справний, двері і люка закриті, течі вантажу немає. При повторному зважуванні результат не змінився. Дано оперативне повідомлення. Зав. вантажного двору за штатним розкладом відсутній.

Покупець вважає, що перевізником - Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» ПАТ «Українська залізниця» не було виконано належним чином своїх обов'язків із забезпечення схоронності переданого йому до перевезення вантажу, внаслідок чого, ПрАТ «Запоріжкокс» була спричинена шкода у сумі 2085,52 грн.

Договори та інші правочини відповідно до ч.2 ст. 11 Цивільного кодексу України відносяться до підстав виникнення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 5 ст. 307 Господарського кодексу України встановлено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Такі ж положення наведені в ч. 2 ст.908 ЦК України.

Пунктом 1.2 Правил оформлення перевізних документів, затверджених Наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000 визначено, що накладна (залізнична) є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором застави вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення, де видається одержувачу разом з вантажем.

З приписів ч.2 ст. 307 Господарського кодексу України також вбачається, що транспортна накладна підтверджує укладення договору перевезення вантажу.

Частинами 4, 5 статті 22 Закону України «Про залізничний транспорт» встановлено, що перевізники зобов'язані забезпечувати: своєчасне якісне перевезення пасажирів, вантажів, багажу, вантажобагажу та пошти; розвиток інфраструктури залізничного транспорту загального користування, транспортних послуг; схоронність вантажів, що перевозяться.

Відповідно до ст. 12 Закону України "Про залізничний транспорт" залізниця повинна забезпечувати збереження вантажів на шляху слідування та на залізничних станціях.

Ст. 23 Закону "Про залізничний транспорт" передбачено, що перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу в межах, визначених Статутом залізниць України. Частиною 2 цієї ж статті встановлено, що за незбереження (втрату, нестачу, псування, пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з незалежних від них причин.

Пунктом 110 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 6 квітня 1998. N457 (із змінами і доповненнями) на залізницю покладена відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.

Загальні підстави для відповідальності за завдану майнову шкоду встановлені статтею 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовуються в повному обсязі особою, яка її завдала; при цьому особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно ст. 924 ЦК України перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало; перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Наведена стаття кореспондується і з положеннями ст. 314 ГК України, якою також встановлено, що перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини; у транспортних кодексах чи статутах можуть бути передбачені випадки, коли доведення вини перевізника у втраті, нестачі або пошкодженні вантажу покладається на одержувача або відправника; за шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, перевізник відповідає: у разі втрати або нестачі вантажу - в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає; у разі пошкодження вантажу - в розмірі суми, на яку зменшилася його вартість; у разі втрати вантажу, зданого до перевезення з оголошенням його цінності, - у розмірі оголошеної цінності, якщо не буде доведено, що вона є нижчою від дійсної вартості вантажу (ч.1-3).

Положеннями пунктів 113, 114 Статуту залізниць України встановлено, що за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, а саме: за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі (п.а).

Відповідно до частини 1 пункту 127 Статуту залізниць України залізниця несе матеріальну відповідальність за втрату, недостачу, псування або пошкодження прийнятого до перевезення багажу, вантажобагажу, а також за прострочення його доставки, якщо не доведе, що втрата, недостача, псування, пошкодження, прострочення відбулися не з її вини.

При цьому, ст. 24 Статуту залізниць України залізниці надано право перевірити правильність відомостей про вантаж, зазначених відправником у накладній, на станції відправлення, під час перевезення та на станції призначення.

Як вбачається з матеріалів справи, на станції відправлення вантаж був прийнятий до перевезення залізницею без зауважень.

Відповідно до п. 27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 №644, вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто.

При видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить: 1% маси, зазначеної в перевізних документах: вугілля .

Згідно частин 1, 2 пункту 129 Статуту залізниць України обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Комерційний акт складається для засвідчення, зокрема обставин невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах (п.а).

Складений відповідачем комерційний акт №460005/431 від 15.04.2018 фіксує факт невідповідності маси вугілля кам'яного, даним зазначеним в транспортному документі.

Колегія суддів не згодна із запереченнями відповідача, який вважає, що у розрахунку нестачі вантажу необхідно застосовувати 2% норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто, передбаченої пунктом 27 Правил видачі вантажів.

Як вбачається з наведеного п. 27 Правил видачі вантажів такий відсоток норми природної втрати застосовується для: вантажів рідких або зданих до перевезення в сирому (свіжому) або у вологому стані; руди марганцевої і хромової; кварциту у подрібненому стані (фракції 0-6 мм); мідного купоросу; хімічної сировини навалом; солі; фруктів свіжих; овочів свіжих; шкіри обробленої і мокросолоної; тютюну; м'яса свіжого. До наведеного переліку не входить товар, що постачався.

Відповідно до Пояснень щодо заповнення накладної (Додаток 3) до Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України 21.11.2000 №644 (у редакції наказу Міністерства інфраструктури України від 08.06.2011 №138) у графі 20 відправником, зокрема, зазначаються: найменування вантажу відповідно до Алфавітного списку вантажів Єдиної тарифно-статистичної номенклатури вантажів та відмінні ознаки вантажу (у твердому, рідкому або вологому стані, у свіжому або сушеному та іншому вигляді), та інше.

В даному випадку відправником у графі 20 накладної були вказані не відмінні ознаки вантажу, а показники якості вугільного концентрату марки К: зола (max) -9,0%, волога (max) -10,5%, сірка (max) -0,8, який постачальник зобов'язався передати покупцю за умовами договору.

Тобто, вказана у накладних вологість 10,5%, є показником якості товару згідно умов договору поставки і не відноситься до відмінних ознак вантажу, прийнятого залізницею до перевезення.

З урахуванням норми недостачі (природної втрати) для вугілля 01% маси, позивач правильно вирахував, що загальна недостача партії вугілля у вагоні №56951775 складає 2085,52 грн. з ПДВ.

На виконання вимог ст.ст. 74, 76 Господарського процесуального кодексу України відповідач не довів ті обставини на які він посилається як на підставу своїх заперечень та не надав належні докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

З огляду на встановлені обставини, наявні в матеріалах справи докази і правові норми, колегія суддів приходить до висновку, що рішення місцевого господарського суду є таким, що прийнято при неповному з'ясуванні судом обставин справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права і підлягає скасуванню, а позовні вимоги - задоволенню.

Керуючись ст.ст. 275 277, 281,282 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "ЗАПОРІЖКОКС", м. Запоріжжя - задовольнити.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 27 листопада 2018 року у справі № 904/4402/18 - скасувати.

Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "ЗАПОРІЖКОКС" - задовольнити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (03680, м. Київ, вул. Тверська, буд. 5, ) в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця"(49038, м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 108, ) на користь Приватного акціонерного товариства "ЗАПОРІЖКОКС" (69600, м. Запоріжжя, вул. Діагональна, 4, ) шкоду, завдану недостачею у сумі 2085,52 грн., судовий збір за подання позову у сумі 1762,00 грн. та судові витрати за подання апеляційної скарги у сумі 2643,00 грн.

Видачу наказу доручити Господарському суду Дніпропетровської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених ч. 2 п. 3 ст. 287 ГПК України.

Повний текст постанови складено 18.02.2019року

Головуючий суддя О.В. Березкіна

Суддя М.О. Дармін

Суддя О.Г.Іванов