ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
У Х В А Л А

20.02.2019 м.Дніпро Справа № 908/962/18

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя: Дармін М.О. (доповідач)

судді: Іванов О.Г., Березкіна О.В.

при секретарі судового засідання: Логвіненко І.Г.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1-адвокат, ордер ЗП № 016350 від 24.04.2018 р., ;

від відповідача-2: прокуратури Запорізької обл.: ОСОБА_2-прокурор, довіреність №05/2-1948-18 від 15.02.2019 р.;

від відповідача-1: представник в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Улісс-тур на рішення Господарського суду Запорізької області від 06.12.2018р. у справі №908/962/18, (у складі колегії суддів: головуючий суддя Мірошниченко М.В., судді: Корсун В.Л., Проскуряков К.В., повний текст якого складено 13.12.2018р.)

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Улісс-тур, м. Запоріжжя

до відповідача-1: Державного підприємства Інформаційний центр Міністерства юстиції України, м. Київ в особі Запорізької філії Державного підприємства Інформаційний центр Міністерства юстиції України, м. Запоріжжя

до відповідача-2: Прокуратури Запорізької області в особі Запорізької місцевої прокуратури № 2 , м. Запоріжжя

про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном шляхом скасування реєстраційного запису про арешт нерухомого майна

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції:

23.05.2018 р. в господарський суд Запорізької області надійшла позовна заява (вих. № б/н від 21.05.2018 р.) Товариства з обмеженою відповідальністю Улісс-тур до Державного підприємства Інформаційний центр Міністерства юстиції України в особі Запорізької філії Державного підприємства Інформаційний центр Міністерства юстиції України (відповідача-1) та до Прокуратури Запорізької області в особі Запорізької місцевої прокуратури № 2 (відповідача-2) про усунення перешкоди у користуванні та розпорядженні майном шляхом скасування реєстраційного запису, внесеного 03.10.2008 року Запорізькою філією Державного підприємства Інформаційний центр Міністерства юстиції України до державного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна реєстраційним № 8017975 про арешт нежилого приміщення проміжного поверху Літ. А-9, розташованого за адресою: м. Запоріжжя, бул. Центральний, 3, приміщення 318, на підставі постанови прокурора Орджонікідзевського району м. Запоріжжя.

Позовна заява вмотивована неможливістю для позивача розпоряджатися належним йому нерухомим майном через наявність реєстраційного запису, внесеного 03.10.2008 року Запорізькою філією Державного підприємства Інформаційний центр Міністерства юстиції України до державного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна реєстраційним № 8017975 про арешт нежилого приміщення проміжного поверху Літ. А-9, розташованого за адресою: м. Запоріжжя, бул. Центральний, 3, приміщення 318, на підставі постанови прокурора Орджонікідзевського району м. Запоріжжя.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 06.12.2018р. в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю Улісс-тур до Відповідачів -1, 2 відмовлено в повному обсязі.

Приймаючи рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що із матеріалів справи не вбачається існування між сторонами господарських відносин та накладення арешту на майно позивача саме в межах господарських відносин.

Підстави, з яких порушено питання про перегляд судового рішення та узагальнені доводи апеляційної скарги:

Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне зясування місцевим господарським судом усіх обставин справи , без дослідження доказів і порушення норм процесуального права, просить рішення Господарського суду скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Узагальнення доводів апеляційної скарги :

- за твердженням апелянта, з матеріалів справи вбачається відсутність будь-якої кримінальної справа чи кримінального провадження відносно засновників чи керівника товариства, які б мали відношення до майна обтяження на яке було внесено до реєстраційного запису. Вказані обставини підтвердив і сам представник прокуратури. З урахуванням вищевикладеного, вважає, що реєстраційна дія була вчинена помилково. Однак, суд першої інстанції не приділив даним доказам уваги, відкинув їх, не врахувавши, що позивач вичерпав всі можливі способи захисту своїх порушених прав щодо розпорядження майном.

- Посилаючись на статтю 124 Конституції України, висновки, викладені в рішеннях Конституційного суду України від 23.05.2001 року № 6-рп/2001, від 25.12.1997 року № 9-зп, на п.п.4,33 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», статті 391, 396 ЦК України, та висновок Верховного Суду України у справі № 6-26цс13 від 15.05.2013 року, вважає, що, оскільки позовні вимоги ґрунтуються на праві володіння на арештоване майно, а водночас ТОВ «Улісс Тур» не є боржником (ні учасником кримінального провадження), що органи прокуратури не можуть спростувати в кримінальній справі, позивач правомірно звернувся з позовом про усунення перешкод, а з огляду на те, що сторонами у справі є юридичні особи, дана справа підвідомча саме господарському суду.

- Вважає, що позиція суду не відповідає зібраним в ході підготовчого засідання доказам адже, позивач стверджував, що було надано докази як про відсутність постанови про арешт, та і самої справи на підставі якої було накладено арешт, що є доказом того, що реєстратор Державне підприємство «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України здійснило реєстраційну дію помилково, що впливає на майнові права позивача щодо розпорядження своїм майном, яке знаходиться в господарському підпорядкуванні товариства.

- На думку скаржника є не зрозумілою позиція суду першої інстанції щодо недоведеності належними та допустимими доказами у чому саме полягає порушення його прав у здійсненні користування та розпорядження майном з боку визначених відповідачів, оскільки, саме з боку визначених відповідачів товариство не може скористатися своїм правом розпоряджатися майном (реалізація), що належить на праві повного господарського віддання, в наслідок перешкоди у вигляді помилкового, а тому незаконного обмеження у цьому праві.

Узагальнені доводи інших учасників провадження у справі:

В.о. керівника Запорізької місцевої прокуратури № 2, подав відзив на апеляційну скаргу, просить апеляційну скаргу представника ТОВ «Улісс-тур» залишити без задоволення, а рішення господарського суду Запорізької області від 06.12.2018р. у справі без змін.

За твердженням Відповідача -2 у Запорізької місцевої прокуратури № 2 відсутні відомості про розпочаті органами прокуратури кримінальні справи в межах яких, можливо було накладення арешту на спірне майно.

На підставі поданих позивачем доказів не вбачається можливим встановити підстави для накладення арешту та чи дійсно він накладався на підставі постанови прокурора Орджонікідзевського району міста Запоріжжя.

Державне підприємство Інформаційний центр Міністерства юстиції України, м. Київ в особі Запорізької філії Державного підприємства Інформаційний центр Міністерства юстиції України відзив на апеляційну скаргу не надав, явку представника в судове засідання не забезпечив.

Відповідач-1 був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №569.

Неявка представника відповідача-1 не перешкоджає перегляду справи по суті, матеріали справи є достатніми для її розгляду у судовому засіданні, справа переглядалася без участі представника-1 за наявними у справі матеріалами.

Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді:

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 21.01.2019 року відкрито апеляційне провадження у справі №908/962/18 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю Улісс-тур на рішення Господарського суду Запорізької області від 06.12.2018р. у справі №908/962/18 та призначено апеляційну скаргу до розгляду у судовому засіданні (головуючий суддя Дармін М.О., судді Іванов О.Г., Березкіна О.В.).

В судовому засіданні 20.02.2018 було оголошено вступну та резолютивну частини ухвали Центрального апеляційного господарського суду.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом, підтверджено матеріалами справи і не оспорюється сторонами спору:

03.07.2008 р. між Запорізьким міським обєднанням «Самаритян України» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Улісс-тур» укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна, відповідно до якого Запорізьке міське обєднання «Самаритян України» зобовязалося передати у власність Товариству з обмеженою відповідальністю «Улісс-тур» нежиле приміщення проміжного поверху літ. А-9, що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, бул. Центральний, буд. 3, приміщення № 318, загальною площею 58,6 кв.м; нежиле приміщення проміжного поверху літ. А-9, що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, бул. Центральний, буд. 3, приміщення № 327, загальною площею 55,6 кв.м.

Договір купівлі-продажу 03.07.2008 р. посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_3, за реєстровим № 9070. Відповідно до ОСОБА_1 з Державного реєстру правочинів від 03.07.2008 р. № 6175077, у Державному реєстрі правочинів міститься запис про вказаний договір купівлі-продажу (номер правочину: 2997123).

Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна (номер інформаційної довідки: 112893147 від 05.02.2018 р.) нежиле приміщення проміжного поверху літ. А-9 за адресою: м. Запоріжжя, бул. Центральний, буд. 3, приміщення 318, загальною площею 58,6 кв.м, належить на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю «Улісс-тур» (частка власності: 1/1).

Згідно відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна, 03.10.2008р. за № 8017975 реєстратором: Запорізька філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України зареєстровано тип обтяження: арешт нерухомого майна. Підстава обтяження: постанова прокуратури про арешт, 3696, 03.10.2008 р., прокурор Орджонікідзевського району м. Запоріжжя, ОСОБА_4Обєкт обтяження: нежиле приміщення, вбудоване нежиле приміщення проміжного поверху літ. А-9, прим. 318, адреса: м. Запоріжжя, бул. Центральний, буд. 3, приміщення 318, власник: ТОВ «Улісс-тур».

Обставини справи, встановлені судом апеляційної інстанції та оцінка апеляційним господарським судом доводів учасників провадження у справі і висновків суду першої інстанції:

Заслухавши доповідь судді-доповідача щодо змісту судового рішення, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази у справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню в силу наступного:

Як вбачається зі змісту мотивувальної частини Ухвали слідчого судді Орджонікідзевського району міста Запоріжжя від 20.07.2018р. у справі № 335/64/18, якою скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Улісс-тур» на дії першого заступника керівника Запоріжської місцевої прокуратури № 2 про відмову зняття арешту нерухомого майна залишено без задоволення, слідчим суддею встановлено, що на теперішній час кримінальне провадження в рамках якого накладався арешт на спірне майно закрито, а отже досудове розслідування завершено… (т.1 а.с. 103)

З урахуванням відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна, щодо підстав накладення 03.10.2008 р. обтяження у вигляді арешту нерухомого майна № 8017975 здійсненного реєстратором: Запорізькою філією державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України постанови постанова прокуратури про арешт, 3696, 03.10.2008 р., прокурор Орджонікідзевського району м. Запоріжжя, ОСОБА_4, колегія суддів вважає доводи Відповідача 2, викладені у відзиві на апеляційну скаргу щодо неможливості встановлення на основі наявних в матеріалах справи доказів факту накладення арешту на належне Позивачеві нерухоме майно: нежиле приміщення, вбудоване нежиле приміщення проміжного поверху літ. А-9, прим. 318, адреса: м. Запоріжжя, бул. Центральний, буд. 3, приміщення 318, саме на підставі постанови прокурора Орджонікідзевського району міста Запоріжжя в межах кримінального провадження такими, що не відповідають фактичним обставинам справи.

Предметна та субєктна юрисдикція господарських судів визначена статтею 20 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до частини 1 якої господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у звязку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема:

- справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов'язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи підприємці (пункт 6);

- вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, визнання недійсними актів, що порушують права на майно (майнові права), якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав чи спору, що виник з корпоративних відносин, якщо цей спір підлягає розгляду в господарському суді і переданий на його розгляд разом з такими вимогами (пункт 13).

За наявності кримінального провадження власник чи інший володілець майна може звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права власності у загальному порядку, якщо такий спір є спором господарським.

У разі, якщо право власності особи порушене у кримінальному провадженні, така особа, навіть за умови, що вона не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обов'язків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому КПК України.

Колегія суддів апеляційної інстанції при розгляді справи керується тим, що вказані правовідносини виникли за дії КПК України від 1960 року.

Порядок накладання арешту на майно та скасування арешту було урегульовано у статтях 126, 234 КПК України від 1960 року.

Після набрання чинності КПК України від 2012 року, на час звернення до суду з цивільним позовом позивач мав право захистити свої права відповідно до норм КПК України, у порядку кримінального судочинства.

Таке право передбачене пунктом 9 розділу XI «Перехідні положення» КПК України від 2012 року, а саме, що питання про зняття арешту з майна, накладеного під час дізнання або досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, вирішується в порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.

Разом з тим з набранням чинності КПК України від 2012 року права власника, який не є учасником кримінального провадження, якщо при проведенні дізнання чи попереднього слідства були порушені його права власника, стали більш захищеними саме заходами кримінально-процесуального закону.

Відповідно до пункту 10 розділу XI «Перехідні положення» КПК України від 2012 року кримінальні справи, які до дня набрання чинності цим Кодексом не направлені до суду, розслідуються згідно з положеннями цього Кодексу.

Ця норма узгоджується з вимогами частини першої статті 5 КПК України від 2012 року, що процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.

Оскільки кримінальне провадження у справі, у якій ухвалена постанова про арешт щодо нерухомого майна, відповідно до Ухвали слідчого судді Орджонікідзевського району міста Запоріжжя від 20.07.2018р. у справі № 335/64/18 закрита, досудове розслідування завершено, то вирішення питання щодо зняття арешту чи оскарження дій чи бездіяльності слідчого у кримінальному провадженні здійснюються за правилами розділу XI «Перехідні положення» КПК України від 2012 року.

Згідно зі статтею 174 КПК України від 2012 року інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом.

Зазначені вимоги співпадають з положеннями частини четвертої статті 21 КПК України (згідно з якою здійснення кримінального провадження не може бути перешкодою для доступу особи до інших засобів правового захисту, якщо під час його здійснення порушуються права і свободи людини, гарантовані Конституцією і міжнародними договорами України) та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка передбачає право особи на ефективний засіб правового захисту на національному рівні від порушень прав і свобод, гарантованих цією Конвенцією.

Крім того, відповідно до пункту першого частини першої статті 303 КПК України від 2012 року передбачено право оскарження під час досудового провадження рішення, дії чи бездіяльності слідчого володільцем тимчасово вилученого майна іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.

Тобто чинним кримінальним процесуальним законом передбачено способи захисту прав власника, який не є учасником кримінального провадження і, разом з тим, чинним господарським - процесуальним законом не передбачена можливість такого захисту у порядку господарського судочинства.

Аналогічний правовий висновок міститься в постанові ОСОБА_5 Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 461/233/17-ц Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2018 року у справі № 755/6685/16-ц.

Посилання апелянта на Постанову Пленуму ВИЩОГО СПЕЦІАЛІЗОВАНОГО СУДУ УКРАЇНИ З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ» № 5 від 03.06.2016р. відхиляються як такі, що ґрунтуються на вибірковому цитуванні документу з огляду на наступне:

Відповідно до абзаців другого, третього, четвертого пункту 1 Постанови № 5 від 03.06.2016р, спори про право цивільне, пов'язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15, 16 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

За наявності кримінального провадження власник чи інший володілець майна може звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права власності у загальному порядку. Після підтвердження цього права зазначена особа, як і титульний власник майна, у тому числі й особа, яка не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обов'язків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому статтями 174, 539 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), до суду, що наклав арешт чи ухвалив вирок.

При цьому, згідно з пунктом 9 розділу XI "Перехідні положення" КПК питання про зняття арешту з майна, накладеного під час дізнання або досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, вирішується в порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.

Відповідно до пункту 4 Постанови № 5 від 03.06.2016р, у разі якщо сторонами у справі є юридичні особи, то незалежно від підстав арешту (опису) майна (конфіскація за відповідним судовим рішенням, стягнення боргу за рішенням господарського суду чи виконавчим написом нотаріуса тощо) та враховуючи характер спору, позови про зняття арешту з майна згідно зі статтею 15 ЦПК, статтями 1, 12 Господарського процесуального кодексу України підлягають розгляду в порядку господарського судочинства. У такому ж порядку вирішуються питання про юрисдикцію спорів за участю фізичних осіб-підприємців, якщо арешт майна пов'язаний з їх підприємницькою діяльністю.

Інші норми права, викладені в апеляційній скарзі в якості підстав обґрунтованості позовних вимог не містять прямих вказівок щодо розгляду питання про зняття арешту накладеного органом досудового слідства в межах кримінального провадження за правилами господарського судочинства, а тому відхиляються як необґрунтовані.

З мотивувальної частини рішення місцевого господарського суду вбачається, що приймаючи рішення про відмову в задоволені позову, місцевий господарський суд виходив з того, що із матеріалів справи не вбачається існування між сторонами господарських відносин та накладення арешту на майно позивача саме в межах господарських відносин. Позивачем не доведено належними та допустимими доказами у чому саме полягає порушення його прав у здійснені користування та розпорядження майном з боку визначеним ним відповідачем.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

З урахуванням вищевикладеного, колегією суддів встановлено, що місцевий господарський суд у своєму рішенні дійшов до обґрунтованого висновку про порушення позивачем правил предметної підсудності і не вирішував питання про права, інтереси та (або) обовязки Позивача, однак оформив рішення за результатами розгляду справи у формі судового рішення.

Відповідно до пункту 3 частини 1 , частини 2 статті 264 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, інтереси та (або) обов'язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, інтереси та (або) обов'язки такої особи не вирішувалося.

Про закриття апеляційного провадження суд апеляційної інстанції постановляє ухвалу, яка може бути оскаржена в касаційному порядку.

З огляду на вказане колегія суддів апеляційного господарського суду вважає за необхідне закрити провадження у справі, оскільки цей спір не підлягає розгляду в судах у порядку господарського судочинства. При цьому позивачу слід роз'яснити про його право на судовий захист у встановленому кримінальним процесуальним законом порядку.

Розподіл судових витрат:

У відповідності до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на особу, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 129, 231,233, 264, 269, 270, 273 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

Провадження у справі - закрити.

Судові витрати за подання апеляційної скарги у даній справі покласти на Товариства з обмеженою відповідальністю Улісс-тур.

Касаційна скарга на судове рішення подається в порядку, визначеному статтею 288 ГПК України протягом двадцяти днів з дня виготовлення повного тексту постанови у відповідності до статті 233 ГПК України.

Повний текст ухвали складено 27.02.2019 року.

Головуючий суддя М.О. Дармін

Суддя О.Г. Іванов

Суддя О.В. Березкіна