ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про відмову в задоволенні скарги

20.02.2019м. ДніпроСправа № 904/10285/15

Господарський суд у складі судді Рудь І.А., за участю секретаря судового засідання Кандиби Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу № НЮв-4/224 від 11.02.2019 Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на дії державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області у справі:

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківський вагонобудівний завод", м. Харків

до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Дніпро

про стягнення 2 524 051 грн. 64 коп.

ОСОБА_1

Представники:

від позивача: ОСОБА_2, дов.№1 від 08.01.2019, представник;

від відповідача (скаржника): ОСОБА_3, дов.№2147 від 30.10.2018, представник;

від ДВС: ОСОБА_4, дов. б/н від 20.02.2019, заступник начальника відділу.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 11.02.2016 по справі даній справі, залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 05.04.2016 та постановою Вищого господарського суду України від 15.06.2016, позов задоволено частково; стягнуто з Публічного акціонерного товариства Українська залізниця в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківський вагонобудівний завод" 1 345 103 грн. 26 коп. інфляційних втрат, 762 585 грн. 60 коп. пені, 89 540 грн. 38 коп. 3% річних, 37 860 грн. 77 коп. витрат по сплаті судового збору; у решті позову відмовлено.

На виконання зазначеного рішення господарським судом 29.02.2016 видано наказ.

Ухвалою господарського суду від 27.12.2018 за заявою позивача здійснено заміну Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" на Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця", у звязку зі зміною найменування.

11.02.2019 на адресу суду надійшла скарга Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на дії та рішення державного виконавця, в якій скаржник просить суд:

- визнати неправомірними дії заступника начальника відділу Центрального відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_4 щодо відкриття виконавчого провадження від 30.01.2019 ВП №58224545 з примусового виконання наказу Господарського суду Дніпропетровської області від 29.02.2016 у справі № 904/10285/15;

- визнати недійсною постанову заступника начальника відділу Центрального відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_4 від 30.01.2019 про відкриття виконавчого провадження у виконавчому провадженні № 58224545;

- визнати неправомірними дії заступника начальника відділу Центрального відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_4 щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні ВП №58224545;

- визнати недійсною постанову заступника начальника відділу Центрального відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_4 від 30.01.2019 про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні № 58224545;

- визнати недійсною постанову заступника начальника відділу Центрального відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_4 від 30.01.2019 про виправлення помилки у виконавчому провадженні № 58224545;

- визнати неправомірними дії заступника начальника відділу Центрального відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_4 щодо винесення постанови про об'єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження від 01.02.2019 ВП №58224545;

- визнати недійсною постанову заступника начальника відділу Центрального відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_4 про об'єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження від 01.02.2019.

Вимоги скарги обґрунтовані тим, що в порушенням приписів п. 2 ч. 4 ст.4 Закону України "Про виконавче провадження" державним виконавцем відкрито виконавче провадження з примусового виконання наказу Господарського суду Дніпропетровської області від 29.02.2016 по справі №904/10285/15, термін пред'явлення якого закінчився.

Ухвалою господарського суду від 12.02.2019 прийнято скаргу до розгляду та призначений її розгляд у судовому засіданні 20.02.2019.

20.02.2019 стягувач надав до суду письмові пояснення на скаргу від 20.02.2019, в яких зазначив, що доводи скаржника, викладені у скарзі є помилковими та безпідставними, оскільки строк пред'явлення до виконання спірного судового наказу станом на 05.10.2016 (дата набрання чинності Законом України "Про виконавче провадження" № 1404-VШ від 02.06.2016) не скінчився, а отже до спірних правовідносин повинні застосовуватися приписи п. 5 Розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про виконавче провадження" № 1404-VШ від 02.06.2016.. Таким чином, оскаржувані дії державного виконавця є правомірними, а скарга залізниці такою, що не підлягає задоволенню.

20.02.2019 державним виконавцем до суду наданий відзив на скаргу від 19.02.2019 № 13.05-34/2482/10, в якому зазначив, що оскаржувані дії державного виконавця вчинені останнім у відповідності з вимогами чинного законодавства, оскільки на час набрання чинності Законом України "Про виконавче провадження" № 1404-VШ від 02.06.2016 спірний наказ був дійсний до пред'явлення, тому на нього розповсюджуються приписи п. 5 Розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" вказаного Закону. Просив в задоволенні скарги відмовити. Одночасно, державним виконавцем на вимогу суду надані копії матеріалів виконавчого провадження № 58224545.

У судовому засіданні 20.02.2019 представника скаржника просив скаргу задовольнити у повному обсязі, представники стягувача та виконавчої служби проти задоволення скарги заперечували.

У судовому засіданні 20.02.2019 оголошена вступна та резолютивна частини ухвали господарського суду.

Дослідивши надані документи, заслухавши пояснення представників сторін та ВДВС, суд дійшов висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За приписами ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обовязковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ст. 18 Господарського процесуального кодексу України cудові рішення, що набрали законної сили, є обовязковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх обєднаннями на всій території України.

Згідно із ст. 1 Закону України Про виконавче провадження від 02.06.2016 № 1404-VIII (надалі - Закон України Про виконавче провадження), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Стаття 5 Закону України Про виконавче провадження визначає, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Згідно із ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець, зокрема, здійснює заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обовязковими на всій території України.

Відповідно до ст. 3 Закону України Про виконавче провадження примусовому виконанню підлягають рішення на підставі виконавчих документів, до яких, зокрема, відносяться і накази, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

Частина 1 ст. 26 Закону України Про виконавче провадження передбачає, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 30.01.2019 заступником начальника відділу Центрального відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_4 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП № 58224545) на виконання наказу Господарського суду Дніпропетровської області від 29.02.2016 по справі № 904/10285/15 про стягнення з Публічного акціонерного товариства Українська залізниця в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківський вагонобудівний завод" 1 345 103 грн. 26 коп. інфляційних втрат, 762 585 грн. 60 коп. пені, 89 540 грн. 38 коп. 3% річних, 37 860 грн. 77 коп. витрат по сплаті судового збору

30.01.2019 заступником начальника відділу ОСОБА_4 на підставі ст. ст. 3, 27, 40 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про стягнення виконавчого збору розмірі 223 509 грн. 00 коп..

Того ж дня заступником начальника відділу ОСОБА_4 винесено постановиу про виправлення помилки у процесуальному документі, якими внесені виправлення до постанови про відкриття виконавчого провадження та постанови про стягнення виконавчого збору, відповідно до ухвали господарського суду по справі № 904/10285/15 від 27.12.2018, за якою замінено сторону по справі з Публічного акціонерного товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" на Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця"

Постановою заступника начальника відділу ОСОБА_4 від 01.02.2019 виконавчі провадження № № 58224545, 58225100 об'єднані у зведене виконавче провадження № 58264386.

12.02.2019 заступником начальника відділу ОСОБА_4 винесено постанову про арешт коштів боржника, відповідно до якої накладено арешт на грошові кошти боржника, що містяться на рахунках, згідно із переліком.

Постановою заступника начальника відділу ОСОБА_4 від 13.02.2019 накладено арешт на все майно боржника, що йому належить та на підставі вказаної постанови до Державного реєстру обтяжень рухомого майна та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено відповідні записи про обтяження в межах суми боргу.

З наданих державним виконавцем матеріалів виконавчого провадження вбачається, що вказані вище постанови своєчасно вручались представникам стягувача та боржника під особистий підпис або направлялись поштою.

Частинами 1, 2 ст. 22 Закону України "Про виконавче провадження" в редакції Закону № 901-VШ від 23.12.2015, чинній на момент видачі судового наказу від 29.02.2016 встановлено, що строк для пред'явлення до виконання наказу суду, виданого на виконання судового рішення, складає один рік з дня, наступного за днем набрання рішенням суду законної сили.

05.10.2016 набрав чинності Закон України "Про виконавче провадження" № 1404-VIII від 02.06.2016, яким збільшено строк пред'явлення виконавчих документів до виконання до трьох років з наступного дня після набрання рішенням законної сили (ч.ч. 1, 2 ст. 12 цього Закону).

Приписами п. 5 Розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про виконавче провадження" № 1404-VШ від 02.06.2016 визначено, що виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред'являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Положенню частини першої статті 58 дано офіційне тлумачення згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 09.02.1999 № 1-рп/99.

Так, у пункті 2 вказаного Рішення Конституційного Суду України зазначено, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

У пункті 3 Рішення Конституційний Суд України дійшов висновку, що положення частини першої статті 58 Конституції України про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів у випадках, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи, стосується фізичних осіб і не поширюється на юридичних осіб. Але це не означає, що цей конституційний принцип не може поширюватись на закони та інші нормативно-правові акти, які пом'якшують або скасовують відповідальність юридичних осіб. Проте надання зворотної дії в часі таким нормативно-правовим актам може бути передбачено шляхом прямої вказівки про це в законі або іншому нормативно-правовому акті.

Отже, закріплений Конституцією України принцип незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів означає, що дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини,які виникли і закінчилися до набрання ним чинності.

З цього слідує, що прийнятий Верховною Радою України Закон України "Про виконавче провадження" № 1404-VШ від 02.06.2016 збільшив до трьох років строк пред'явлення до виконання, як наказів суду, виданих після 05.10.2016 - дата набрання чинності Законом, так і наказів суду, які були видані на виконання судових рішень до 05.10.2016 та строк пред'явлення яких до виконання не сплив станом на 05.10.2016.

Такого ж висновку дійшов і Верховний Суд у постанові від 28.12.2018 по справі № 910/11424/15.

Як вбачається з матеріалів справи, судовий наказ № 910/11424/15 видано господарським судом Дніпропетровської області 29.02.2016, із строком пред'явлення його до виконання до 01.03.2017.

Відтак, на момент набрання чинності 05.10.2016 Законом України "Про виконавче провадження" № 1404-VIII від 02.06.2016 строк пред'явлення наказу суду від 29.02.2016 на примусове виконання рішення місцевого суду у справі № 910/11424/15 не сплив, відповідно строк його пред'явлення до виконання, з урахуванням вимог п. 5 Розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про виконавче провадження" № 1404-VIII від 02.06.2016, пролонговано до 01.03.2019.

Таким чином, судовий наказ № 910/11424/15 від 29.02.2016, який поданий на виконання 28.01.2019, пред'явлено стягувачем в межах строку встановленого для пред'явлення виконавчих документів до виконання.

За вказаних обставин, державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області правомірно прийнято спірний судовий наказ до виконання, відкрито виконавче провадження № 58224545, шляхом винесення оскаржуваної постанови про відкриття виконавчого провадження від 30.01.2019 та у подальшому правомірно вчинено оскаржувані виконавчі дії в межах виконавчого провадження № 58224545, відповідно до вимог чинного законодавства, а зазначені у скарзі доводи скаржника не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду даної скарги.

Посилання скаржника на правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 02.05.2018 у справі № 5016/149/2011(17/6) є необґрунтованим, оскільки у зазначеній справі обставини не є подібними до даної справи № 904/10285/15. Так, у згаданій справі № 5016/149/2011(17/6) строк пред'явлення виконавчого документу до примусового виконання на час набрання чинності Законом України "Про виконавче провадження" № 1404-VIII від 02.06.2016 закінчився, у зв'язку із чим Верховний Суд зазначив, що новий закон не відновлює строки пред'явлення до виконання виконавчих документів та підтримав обгрунтовану відмову суду апеляційної інстанції у видачі дублікату наказу.

Відповідно до ст. 339, ч. 1 ст. 341 Господарського процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права; скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

За приписами ст. 343 Господарського процесуального кодексу за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобовязує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Конституційне право на судовий захист передбачає як невід'ємну частину такого захисту, можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких встановлена в належній судовій процедурі і формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному об'ємі і забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості що узгоджується також зі статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За встановлених обставин, суд вважає заперечення державного виконавця обґрунтованими, його дії під час виконання спірного виконавчого документу законними та такими, що відповідають вимогам Закону України "Про виконавче провадження".

З огляду на наведене, господарський суд не знаходить підстав для задоволення скарги Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" та приходить до висновку про відмову в її задоволенні.

Керуючись ст.ст. 18, 234, 339 - 343 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги № НЮв-4/224 від 11.02.2019 Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на дії державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області відмовити.

Ухвала набирає законної сили з дати її оголошення - 20.02.2019.

Ухвала може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені ст. ст. 254 - 259 Господарського процесуального кодексу України, до Центрального апеляційного господарського суду з урахуванням пп. 17.5 п.17 ч.1 розділу ХІ Господарського процесуального кодексу України.

Суддя ОСОБА_1