РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.02.2019Справа № 910/13001/18

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Головіної К.І., при секретарі судового засідання Лук'янчук Д.Ю., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження господарську справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр забезпечення виробництва"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Тера-ЛТД"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Товариство з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Смарт Іншуранс"

про стягнення 825 832,80 грн.

за участю представників:

від позивача: Тюріна О.В. - предст. за дов. № б/н від 10.12.18

від відповідача: не з'явився

від третьої особи: не з'явився

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду м. Києва звернулось Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" (організаційно-правова форма якого була змінена на акціонерне товариство) в особі філії "Центр забезпечення виробництва" (далі - АТ "Українська залізниця") з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Тера-ЛТД" (далі - ТОВ "Тера-ЛТД") про стягнення штрафних санкцій у сумі 825 832,80 грн.

У обґрунтування своїх вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору № ЦЗВ-03-01618-01 від 25.05.2018 р. в частині своєчасної поставки товару за рознарядкою № ЦЗВ-20/2443 від 02.07.2018 р. у строк, визначений сторонами. У зв'язку з порушенням зобов'язання позивачем були нараховані відповідачу штрафні санкції.

У позові АТ "Українська залізниця" просить суд стягнути з відповідача пеню у сумі 218 602,80 грн. та штраф у сумі 607 230,00 грн., а всього - 825 832,80 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 24.10.2018 р. вказану заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) учасників спору, сторонам надано можливість реалізувати свої процесуальні права та обов'язки.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 03.12.2018 р. до участі у справі була залучена третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Товариство з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Смарт Іншуранс" (далі - ТДВ "СК "Смарт Іншуранс", третя особа), яка виступила страховиком (гарантом) відповідача за належне виконання своїх зобов'язань з поставки.

У строк, визначений законом, відповідач надав суду відзив на позов, у якому проти позовних вимог заперечив, вважав їх необгрунтованими, просив відмовити у їх задоволенні, також просив зменшити нараховані штрафні санкції.

Крім того, у підготовчому засіданні (10.01.2019 р.) відповідачем було заявлене клопотання про призначення у справі судової лінгвістичної семантико-текстуальної еспертизи з метою виключення подвійного трактування і тлумачення змісту договору поставки, зокрема, пунктів 5.2, 6.1, а саме - чи поставляється увесь обсяг товару за однією рознарядкою однією партією або чи поставляється товар кількома партіями на підставі декількох рознарядок протягом строку дії договору поставки. Розглянувши вказане клопотання, суд постановив ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати шляхом занесення її до протоколу судового засідання) про відмову у задоволенні вказаного клопотання, враховуючи таке.

Відповідно до ст. 99 ГПК України експертиза у справі призначається, якщо для з'ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо. Тобто, експертиза по справі проводиться в разі дійсної потреби, коли встановити відповідні обставини неможливо, а доводи сторін є суперечливими (п. 2 Постанови Пленуму ВГСУ № 4 від 23.03.2012 року "Про деякі питання практики призначення судової експертизи").

У даному випадку умови п.п. 5.2, 6.1 договору поставки № ЦЗВ-03-01618-01 від 25.05.2018 р. (про які вказував відповідач) не є суперечливими та у суду не виникає сумнівів у однозначному тлумаченні умов цього договору, у той час, як ТОВ "Тера-ЛТД" трактує ці умови на власний розсуд.

Одночасно суд виходив з того, що задоволення зазначеного клопотання неминуче призведе до затягування розгляду справи, разом з тим, коли відповідно до частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням частини першої статті шостої даної Конвенції (§ 66, § 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Отже, виходячи з наведеного, судом було відмовлено у призначенні судової лінгвістичної семантико-текстуальної експертизи.

Під час розгляду справи по суті представник позивача підтримав та обґрунтував позовні вимоги, просив їх задовольнити.

Представники відповідача та третьої особи в судове засідання не з'явились, належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, представник третьої особи подав клопотання про розгляд справи без його участі.

У відзиві на позов, зміст якого у судовому засіданні був коротко оголошений судом, відповідач проти позову заперечив, зазначив, що згідно з умовами договору поставка товару передбачалась партіями, а рознарядка позивача № ЦЗВ-20/2443 від 02.07.2018 р. на поставку продукції була видана на поставку усього обсягу продукції однією партією. Також до цієї рознарядки не було долучено довіреностей осіб, які підписали її з боку філії "Центр забезпечення виробництва", що свідчить про її недійсність. Крім того, представник відповідача подав клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій.

Третя особа - ТДВ "СК "Смарт Іншуранс" у письмових поясненнях на позов, оголошених у судовому засіданні, проти задоволення позовних вимог заперечила, вважала, що, оскільки товар мав бути поставлений відповідачем за різними адресами, то відповідач не мав можливість виконати своє зобов'язання у визначені строки - протягом 30 календарних днів з дати рознарядки, тобто рознарядку від 02.07.2018 р. не можна вважати такою, що виписана на поставку однієї партії товару. Просила залишити позов без задоволення.

Суд, розглянувши позовні вимоги, заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з урахуванням наступного.

Установлено, що 12.03.2018 р. АТ "Українська залізниця" в особі філії "Центр забезпечення виробництва" оприлюднила оголошення про проведення процедури відкритих торгів на веб-порталі уповноваженого органу на закупівлю генераторів ЄГВ.08.У1 УИАЦ.526366.001-10, виробництва АТ "ПЕМЗ", м. Псков, Росія, у кількості 13 штук, зі строком поставки - по 31.12.2018 р.

За результатами розгляду тендерних пропозицій (оголошення про проведення відкритих торгів, ідентифікатор UA-2018-03-12-002123-c) переможцем даної процедури закупівлі був визнаний відповідач - ТОВ "Тера-ЛТД".

25.05.2018 р. між Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" в особі філії "Центр забезпечення виробництва" (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Тера-ЛТД" (постачальник) був укладений договір поставки № ЦЗВ-03-01618-01 (далі - договір). Відповідно до умов цього договору постачальник зобов'язується поставити та передати у власність, а замовник прийняти та оплатити продукцію, найменування, марка та кількість якої вказується в специфікації, яка є невід'ємною частиною договору, на умовах, що викладені у цьому договорі.

Відповідно до п. 1.2 договору поставки замовнику мали бути поставлені частини залізничних локомотивів, трамвайних моторних вагонів і рухомого складу; кріплення та арматура і їх частини; механічне устаткування для керування рухом (запасні частини до колійних машин).

Згідно з п. 4.1 договору ціна визначається даним договором і приймається сторонами в національній валюті України - гривні, на умовах СРТ (перевезення оплачено до), пункт призначення - згідно рознарядки замовника. Постачання здійснюється за цінами, передбаченими у специфікації до даного договору. Ціна продукції, узгоджена у специфікації до даного договору, включає вартість продукції, всі податки і збори, передбачені чинним законодавством, транспортні витрати постачальника згідно з п. 5.1 договору.

Згідно з п. 4.3 договору загальна сума даного договору на момент його укладення складає 4 048 200,00 грн.

Згідно з п. 5.2 договору поставка продукції проводиться партіями протягом терміну дії договору, тільки після письмової рознарядки замовника, яка вважається дозволом на поставку та є підтвердженням готовності замовника до прийому продукції. Відповідальність за достовірність інформації, яка вказується у рознарядці, несе замовник. Рознарядка надається постачальнику в оригіналі шляхом направлення засобами поштового зв'язку (Укрпошта) цінного листа з описом вкладення та/або направлення сканкопії рознарядки електронним листом із застосуванням електронної пошти.

Сторони погоджують, що рознарядка вважається отриманою постачальником з дня її відправлення замовником засобами поштового зв'язку (Укрпошта) та/або електронною поштоію (е-mail).

Кожна партія продукції постачається протягом 30 календарних днів з дати письмової рознарядки замовника, якщо інше не вказано у рознарядці.

Датою поставки продукції вважається дата приймання цієї продукції вантажоодержувачем - кінцевим одержувачем, реквізити якого зазначені в рознарядці замовника, що підтверджується належно оформленим актом прийому-передачі, який підписується представниками вантажоодержувача, постачальника та затверджується керівництвом служби філії/залізниці вантажоодержувача, оригніал якого надається замовнику (п. 5.3 договору).

Відповідно до п. 6.1 договору оплата за кожну партію поставленої продукції по даному договору проводиться замовником протягом 30 календарних днів з дати оформлення та реєстрації податкової накладної, у відповідності до чинного законодавства України та у відповідності з рахунком-фактурою на поставлену партію продукції, обумовлену згідно з п. 5.2 договору.

Термін дії даного договору встановлюється з моменту його підписання сторонами та до 31.12.2018 р. Проте, в разі наявності потреби замовника, що підтверджено відповідним повідомленням та рознарядкою, направленими на адресу постачальника - до повного виконання (п. 13.7).

У матеріалах справи також міститься специфікація № 1 до договору поставки, якою сторони погодили продукцію, яка підлягала поставці, а саме - генератори ЄГВ.08.У1 УИАЦ.526366.001-10 у кількості 13 штук, загальною вартістю 4 048 200,00 грн.

Також у судовому засіданні встановлено, що на виконання пункту 9.1 договору поставки, 11.05.2018 р. між ТДВ "СК "Смарт Іншуранс" (страховик, гарант), АТ "Українська залізниця" (замовник, бенефіціар) та ТОВ "Тера-ЛТД" (страхувальник, принципал) був укладений договір № 110/FR-2364 добровільного страхування фінансових ризиків невиконання або неналежного виконання договірних зобов'язань. Відповідно до умов цього договору страховик (гарант) зобов'язується у разі настання страхового випадку (невиконання або неналежне виконання страхувальником (принципалом) взятих на себе зобов'язань за договором поставки № ЦЗВ-03-01618-01 від 25.05.2018 р.) виплатити вигодонабувачу (замовнику, бенефіціару) страхове відшкодування в межах страхової суми, що становить 202 410,00 грн. (п.п. 1.1, 4.1.1, 5.1).

Згідно з ч. 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 669 Цивільного кодексу України кількість товару, що продається, встановлюється у договорі купівлі-продажу у відповідних одиницях виміру або грошовому вираженні.

Судом встановлено, що 03.07.2018 р. на виконання умов п. 5.2 договору позивач направив (електронною поштою та поштовим зв'язком) відповідачу рознарядку № ЦЗВ-20/2443 від 02.07.2018 р. про готовність прийняти запасні частини до пасажирських вагонів на загальну суму 4 048 200,00 грн., а саме - генаторів у кількості 11 шт. на суму 3 425 400,00 грн. з ПДВ, за адресою відвантаження: ПКВЧД-12 Каховка, 74988, вул. Промислова, 18, м. Таврійськ, Херсонська область, а також генераторів у кількості 2 штуки на суму 622 800,00 грн., за адресою відвантаження: ПКВЧД-5 Харків, 61040, вул. Велика Панасівська, 201, м. Харків.

У вказаній рознарядці замовник встановив, що відвантаження зазначених запасних частин проводиться відповідно до п. 5.1 договору, тобто кожна партія продукції постачається протягом 30 календарних днів з дати письмової рознарядки замовника. Рознарядка була підписана виконуючим обов'язки директора філії "Центр забезпечення виробництва" ОСОБА_2 та заступником директора вказаної філії ОСОБА_3

Дана рознарядка була отримана відповідачем 03.07.2018 р., про що свідчить наявна у матеріалах справи копія з електронного реєстру поштових відправлень.

Отже, за рознарядкою № ЦЗВ-20/2443 від 02.07.2018 р., яка є замовленням та одночасно дозволом на поставку продукції, а також підтвердженням готовності позивача прийняти дві партії продукції, відповідач повинен був поставити продукцію не пізніше 01.08.2018 р.

Разом з тим, встановлено, що протягом строку дії рознарядки - з 02.07.2018 р. по 01.08.2018 р. постачальник - ТОВ "Тера-ЛТД" поставку обумовленої сторонами продукції не здійснив.

Матеріали справи свідчать, що 17.08.2018 р. позивач звернувся до відповідача з вимогою № ЦЗВ-20/3090, якою повідомив ТОВ "Тера-ЛТД" про неналежне виконання постачальником своїх зобов'язань щодо поставки товару та вимагав сплати штрафних санкцій за порушення зобов'язання. Вказана вимога була залишена відповідачем без відповіді.

У подальшому - 03.09.2018 р. відповідач поставив замовнику лише частину продукції - генератор у кількості 1 штуки вартістю 311 400,00 грн., що підтверджується актом приймання-передачі продукції № 3 від 03.09.2018 р., підписаним обома сторонами без зауважень.

Таким чином, суд встановив, що товар на суму 311 400,00 грн. був поставлений відповідачем з простроченням зобов'язання, а товар на суму 3 736 800,00 грн. (4 048 200,00 грн. - 311 400,00 грн.) залишився непоставленим, що є порушенням зобов'язання.

За змістом ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 670 Цивільного кодексу України, якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.

Згідно з ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

У позові АТ "Укрзалізниця" вказує, що від подальшої поставки продукції позивач не відмовляється, тому за порушення відповідачем строків виконання зобов'язання просить стягнути з ТОВ "Тера-ЛТД" передбачені договором штрафні санкції у вигляді пені, а також штрафу у розмірі 15 % від вартості несвоєчасно поставленого товару.

Відповідач, заперечуючи проти позову, зазначає, що порушення умов договору мало місце саме з боку позивача, який всупереч умовам договору поставки виставив рознарядку на увесь обсяг продукції (13 штук генераторів), у той час, як тендерною документацією на закупівлю вказаних генераторів передбачалась поставка товару партіями, протягом строку дії договору - до 31.12.2018 р.

Однак, суд не погоджується із такими доводами відповідача з огляду на наступне.

Як вже встановлено, переможцем процедури закупівлі 13 штук генераторів було визнане ТОВ "Тера-ЛТД". При цьому, відповідач, як учасник відкритих торгів, надав свою згоду на умови тендерної документації, у якій були викладені усі істотні положення закупівлі, також відповідач погодився із усіма умовами проекту договору поставки, зокрема, і з порядком поставки продукції. Водночас, постачальник не скористався своїм правом на звернення до замовника (позивача) у порядку, визначеному Законом України "Про публічні закупівлі" за роз'ясненнями щодо умов поставки, викладених в тендерній документації, а сам договір поставки № ЦЗВ-03-01618-01 від 25.05.2018 р. підписав із АТ "Українська залізниця" без зауважень та укладення до нього протоколу розбіжностей.

Отже, відповідач, підписуючи договір поставки, взяв на себе зобов'язання поставити та передати у власність позивача продукцію - генератори ЄГВ.08.У1 УИАЦ.526366.001-10 у кількості 13 шт. протягом терміну дії договору, проте, за певних умов - після отримання письмової рознарядки замовника та у строк поставки, вказаний у цій рознарядці.

Відповідач, у своїх запереченнях, зазначає, що пунктами 5.2. та 6.1 договору поставка продукції передбачалась не однією партією за однією рознарядкою, а декількома партіями.

Проте, суд вважає, що відповідач на свій розсуд трактує зміст вказаних пунктів договору, при тому, що із системного аналізу умов укладеного договору випливає, що єдиною підставою для поставки продукції є рознарядка замовника, за якою продукція може бути поставлена декількома партіями.

Так, відповідно до визначення, наданого Державним стандартом України (ДСТУ) 3993- 2000, партія товару - це визначена кількість товарів одного або кількох найменувань, закуплених, відвантажених або отриманих одночасно за одним товаросупровідним документом.

Зі змісту п. 5.2. та п. 6.1 договору вбачається, що дійсно поставка здійснюється партіями, але тільки після письмової рознарядки замовника, яка вважається письмовим дозволом на поставку продукції. Також у пункті 5.1 договору сторони дійшли згоди про те, що поставка продукції постачальником здійснюється - згідно рознарядки замовника.

У той же час, умови договору не містять вимог щодо кількості рознарядок замовника на поставку товару, що могли бути надані ним протягом дії договору.

Отже, відповідач не був позбавлений можливості здійснити поставку продукції декількома партіями за рознарядкою від 02.07.2018 р. (проте, в межах 30 календарних днів з дати направлення цієї рознарядки), або міг звернутись до замовника із пропозицією відкорегувати рознарядку, як це передбачено п. 5.2 договору.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що позивач правомірно діяв, виконуючи свої господарські зобов'язання за договором поставки, зокрема, виставляючи одну рознарядку на всю продукцію.

Щодо доводів відповідача про те, що рознарядка не мала юридичної сили, оскільки не відповідала вимогам ст. 95 ЦК України та п. 5.7 Положення про філію "Центр забезпечення виробництва" АТ "Українська залізниця", а саме - до рознарядки № ЦЗВ-20/2443 від 02.07.2018 р. не було додано нотаріально посвідчених довіреностей підписантів - виконуючого обов'язки директора філії ОСОБА_2 та заступника директора філії ОСОБА_3, тому поставка не могла бути здійснена, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 95 ЦК України філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення. Керівники філій та представництв призначаються юридичною особою і діють на підставі виданої нею довіреності.

За змістом ч.ч. 1, 3 ст. 92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

Відповідно до ст. 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. Тобто за приписами вказаної статті представництво виникає на підставі договору, закону чи інших актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 244 Цивільного кодексу України представництво, яке грунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Представництво за довіреністю може грунтуватися на акті органу юридичної особи. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Стаття 246 ЦК України визначає, що довіреність від імені юридичної особи видається її органом або іншою особою, уповноваженою на це її установчими документами.

Так, матеріали справи свідчать, що Наказом АТ "Українська залізниця" № 100 від 24.02.2017 р. було затверджене Положення про філію "Центр забезпечення виробництва".

Пунктом 5.7 вказаного Положення визначено, що будь-які договори, довіреності, інші вихідні документи щодо листування з третіми особами, а також банківські та фінансові документи від імені товариства вважаються належним чином укладеними (вчиненими) та мають юридичну силу для філії, товариства та третіх осіб виключно у разі, коли вони укладені (вчинені) з дотриманням правила двох підписів (скріплені двома підписами щонайменше двох посадових осіб філії) уповноважених на це посадовими особами філії, які діють на підставі довіреності, виданої товариством (керівник та заступник керівника філії, іншого структурного підрозділу філії або іншою уповноваженою на це особою філії, тощо).

Згідно з відомостями, що містяться у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, особами які мають право вчиняти дії від імені АТ "Українська залізниця" без довіреності, є: ОСОБА_4 - з 10.08.2017 р. керівник (тимчасово виконуючий обов'язки). При цьому, у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відсутні відомості щодо наявності у ОСОБА_4 будь-яких обмежень діяти від імені АТ "Українська залізниця".

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Установлено, що 02.05.2018 р. та 03.07.2018 р. тимчасово виконуючим обов'язки директора АТ "Українська залізниця" ОСОБА_4 були видані довіреності № 1159 та № 2262, якими виконуючий обов'язки директора філії "Центр забезпечення виробництва" ОСОБА_2 та/або заступник директора вказаної філії ОСОБА_3 (відповідно), були уповноважені, зокрема, підписувати фінансово-господарські документи, пов'язані з укладанням та виконанням договорів (п. 17). Термін дії вказаних довіреностей встановлений до 03.07.2018 р. та до 03.09.2018 р. (відповідно).

Отже, за висновком суду рознарядка № ЦЗВ-20/2443 від 02.07.2018 р. була підписана позивачем з дотриманням правил двох підписів, уповноваженими на це посадовими особами - виконуючим обов'язки директора філії "Центр забезпечення виробництва" ОСОБА_2 та заступником директора вказаної філії ОСОБА_3, які діяли на підставі довіреностей, виданих АТ "Українська залізниця" та мали необхідний обсяг дієздатності.

За таких обставин, доводи відповідача про те, що рознарядка від 02.07.2018 р. не мала для ТОВ "Тера-ЛТД" юридичної сили, є безпідставними.

При цьому, як було встановлено судом, на виконання спірної рознарядки відповідач частково здійснив поставку продукції на суму 311 400,00 грн., про що свідчить акт № 3 від 03.09.2018 р., тобто фактично такими діями відповідач визнав рознарядку дійсною та прийняв її до виконання.

За змістом ст. 241 ЦК України у разі наступного схвалення правочину, вчиненого представником з перевищенням повноважень, такий правочин створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

Також Пленум Вищого господарського суду у п. 3.4 постанови "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" № 11 від 29.05.2013 р. роз'яснив, що наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним.

З урахуванням викладеного, твердження відповідача про недійсність рознарядки є необгрунтованими та безпідставними, у той час, як факт порушення відповідачем зобов'язання є доведеним під час розгляду даного спору.

За приписами ст. 611 ЦК України та ст. 230 ГК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Нормами ч. 2 ст. 549 Цивільного кодексу України передбачено, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Згідно з ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України за порушення строків виконання зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки або порушення зобов'язання пов'язане з виконанням державного контракту, стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Аналогічні штрафні санкції були передбачені умовами договору поставки № ЦЗВ-03-01618-01 від 25.05.2018 р. (п. 10.1 договору), де сторони погодили, що постачальник за порушення термінів постачання оплачує замовнику пеню у розмірі 0,1 % від суми непоставленої в строк продукції на умовах, передбачених п. 5 2 договору, за кожен день прострочення; а за прострочення термінів постачання товару понад 15 календарних днів, постачальник додатково сплачує штраф у розмірі 15 % вказаної вартості.

Зважаючи на наведені приписи закону та умови договору, суд вважає, що вимоги про стягнення штрафних санкцій є обгрунтованими.

Проте, здійснивши власний розрахунок, суд прийшов до висновку, що з відповідача підлягає стягненню пеня у сумі 208 015,20 грн., тобто у меншій сумі, ніж просить позивач, оскільки строк її нарахування розпочинається з 02.08.2018 р., а саме - з наступного дня, що йде за останнім днем строку, передбаченого для виконання зобов'язання. Також позивач не врахував поставку частини продукції на суму 311 400,00 грн., що впливає на розрахунок та суму пені.

Щодо розрахунку штрафу в розмірі 15 % на суму 607 230,00 грн., то суд вважає його правильним та таким, що підлягає задоволенню.

Отже, позовні вимоги про стягнення пені та штрафу, нарахованих за порушення зобов'язань зі своєчасної поставки продукції, підлягають частковому задоволенню.

Твердження відповідача про те, що відповідальність постачальника продукції була застрахована третьою особою, а тому позивачу (вигодонабувачу), якому належить право на отримання страхового відшкодування за неналежне виконання зобов'язання, слід відмовити у позові, суд не приймає та зазначає, що наявність договору страхування не може бути підставою для звільнення відповідача від майнової відповідальності за порушення ним договору поставки продукції. При цьому судом встановлено, що на час розгляду справи ТДВ "СК "Смарт Іншуранс" не здійснило виплату позивачу суми гарантійного забезпечення за договором страхового відшкодування № 110/FR-2364 від 11.05.2018 р. та залишило без відповіді та задоволення вимогу позивача про виплату страхового відшкодування.

Також розглянувши клопотання відповідача про зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій, суд вирішив у його задоволенні відмовити з огляду на таке.

Згідно зі статтею 233 ГК України, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, або якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до п. 3.17.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Зі змісту вказаних норм вбачається, що вони не є імперативними та застосовуються на розсуд суду за наявності визначених у них умов та на підставі аналізу конкретної ситуації.

У даному випадку суд враховує, що порушення зобов'язання з боку відповідача не є виключенням чи випадком, а відповідач свідомо не здійснив поставку продукції у строк, визначений рознарядкою від 02.07.2018 р. При цьому з довідки ТОВ "Торговий дім "Електромаш" № 1278 від 13.12.2018 р. (який є контрагентом відповідача з поставки продукції виробництва АТ "ПЕМЗ, м. Псков, Росія) вбачається, що у визначені сторонами строки своєчасна поставка продукції не була можлива.

Згідно зі ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Також слід прийняти до уваги, що на час прийняття даного рішення продукція відповідачем у повному обсязі так і не поставлена, доказів протилежного матеріали справи не містять. Натомість, несвоєчасне виконання умов договору з боку відповідача призвело до несприятливих наслідків і для іншої сторони договору (позивача), оскільки частини залізничних локомативів та іншого рухомого складу (генератори) є необхідними для належного виконання позивачем своїх зобов'язань з перевезення, з урахуванням того, що поставка цих запчастин вимагає ретельного планування, у зв'язку зі спеціальною процедурою закупівлі продукції, яка здійснюється за державні кошти у відповідності до Закону України «Про публічні закупівлі».

Крім того, суд враховує, що сума пені та штрафу за несвоєчасну поставку продукції не є значно чи надмірно великою, виходячи із загальної суми договору. А сам розмір штрафу був погоджений відповідачем при укладенні договору поставки, про що свідчить підпис директора ТОВ "Тера-ЛТД" ОСОБА_5, скріплений печаткою підпиємства, на договорі поставки.

Доводи відповідача про те, що його фінансове становище погіршиться у разі задоволення позову про стягнення штрафних санкцій суд відхиляє, оскільки вони не спростовують факту допущеного ТОВ "Тера-ЛТД" прострочення в поставці продукції, за яке законом та договором передбачена відповідальність у вигляді штрафних санкцій.

Згідно з ч. 2 ст. 218 ГК України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

З огляду на викладене, суд вважає, що відсутні правові підстави для зменшення визначених судом суми пені та штрафу при встановленому та підтвердженому факті прострочення відповідачем виконання зобов'язання.

За приписами ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 73-79, 129, 236-238, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Акціонерного товариство "Українська залізниця" в особі філії "Центр забезпечення виробництва" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Тера-ЛТД", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Товариство з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Смарт Іншуранс" про стягнення штрафних санкцій у сумі 825 832,80 грн. задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Тера-ЛТД" (03680, м. Київ, вул. Академіка Кримського, будинок 27, ) на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Тверська, буд. 5, ) в особі філії "Центр забезпечення виробництва" акціонерного товариства "Українська залізниця" (03049, м. Київ, проспект Повітрофлотський, буд. 11/15, ) пеню у сумі 208 015 (двісті вісім тисяч п'ятнадцять) грн. 20 коп., штраф у сумі 607 230 (шістсот сім тисяч двісті тридцять) грн. 00 коп., витрати по сплаті судового збору в розмірі 12 228 (дванадцять тисяч двісті двадцять вісім) грн. 69 коп.

У решті позовних вимог - відмовити.

Рішення ухвалено в нарадчій кімнаті та проголошено його вступну та резолютивну частини в судовому засіданні 11 лютого 2019 року.

Повний текст рішення складений 19 лютого 2019 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 20-денний строк з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Головіна К.І.