ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

12.02.2019 Справа № 905/2178/18

Господарський суд Донецької області у складі:

Судді Фурсової С.М.,

при секретарі судового засідання Мартинчук М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні господарського суду справу за позовом акціонерного товариства «Нікопольский завод феросплавів» (53200, місто Нікополь, Дніпропетровська область, вулиця Електрометалургів, будинок №310, код ЄДРПОУ - 00186520)

до приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь» (87501, Донецька область, місто Маріуполь, вулиця Лепорського, будинок №1; код ЄДРПОУ - 00191158)

про стягнення 212 757,89 гривень, -

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

В С Т А Н О В И В

Акціонерне товариство «Нікопольский завод феросплавів» звернулось до господарського суду Донецької області з позовною заявою до приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь» про стягнення 212 757,89 гривень, з яких:

- 192 811,84 гривень - пеня;

- 19 946,05 гривень - 3% річних.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору №171503/1605890 від 26.12.2016 в частині несвоєчасної сплати за поставлену продукцію, у зв'язку з чим нараховано пеню, 3% річних.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 28.11.2018 відкрито провадження у справі №905/2178/18 за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 18.12.2018.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 18.12.2018 відкладено підготовче судове засідання на 22.01.2019.

14.01.2019 на адресу господарського суду Донецької області від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

21.01.2019 на адресу господарського суду Донецької області від позивача надійшла відповідь на відзив.

Ухвалою господарського суду від 22.01.2019 закрито підготовче провадження у справі та призначено до розгляду по суті на 12.02.2019.

У судове засідання 12.02.2019 представники сторін не з'явились, про причини неявки суду не повідомили.

Стаття 42 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає за необхідне розглянути справу за наявними матеріалами.

Розглянувши подані документи, дослідивши матеріали справи, господарський суд -

В С Т А Н О В И В

26.12.2016 між публічним акціонерним товариством «Нікопольський завод феросплавів» (зміна найменування - акціонерне товариство «Нікопольський завод феросплавів») (постачальник) та приватним акціонерним товариством «Металургійний комбінат «Азовсталь» (покупець) був укладений договір поставки №171503/1605890 (далі за текстом - договір) з додатковими угодами до нього №1/1701241 від 13.02.2017, №2/1703808 від 03.07.2017, №3/1704927 від 01.09.2017, №4/1705452 від 03.10.2017, №5/705970 від 03.11.2017.

Відповідно до п.1.1. договору, постачальник зобов'язується поставити та передати у власність покупця, а покупець прийняти та оплатити згідно п.3.4. даного договору феросплави (далі - товар), протягом строку з 01.09.17 по 31.12.17 на умовах, у кількості та строки, вказані у специфікаціях до даного договору, які є його невід'ємною частиною.

Згідно п.2.1 договору, поставка товару по даному договору здійснюється на умовах СРТ, залізнична станція Сартана Донецької залізниці. Партією поставки товару по даному договору є кількість товару, відвантаженого для перевезення по одній залізничній накладній.

Пунктом 2.3. договору передбачено, що датою поставки товару, при постачанні залізничним транспортом, вважається дата штемпеля на залізничній накладній ж.д. станції вантажовідправника.

За умовами п.3.1., договору, поставка товару здійснюється за цінами, які визначені у відповідності до умов поставки, вказані у специфікаціях та включають в себе всі збори і інші обов'язкові платежі, а також вартість тари, упаковки, маркування та інші видатки постачальника пов'язані з поставкою товару. Ціна на товар може бути змінена тільки за взаємною згодою сторін шляхом внесення змін до даного договору.

Відповідно до п.3.4. договору, покупець здійснює оплату поставленого товару шляхом перерахування грошових коштів на рахунок постачальника протягом 30 банківських днів від дати поставки товару. Оплата за поставлений товар здійснюється за курсом НБУ на дату зарахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника. Постачальник повідомляє покупця про дату поставки товару шляхом передачі засобами електронного або факсимільного зв'язку наступних документів: рахунку постачальника, копії залізничної накладної, сертифіката якості, у відповідності до п.3.9. даного договору.

Оплата здійснюється на поточний рахунок постачальника, вказаний в даному договорі (п.3.6. договору).

Загальна вартість по договору визначається загальною сумою вартості всіх специфікацій (додатків) до даного договору (п.3.10. договору).

Пунктом 7.1. договору сторонами визначено, що за невиконання або неналежне виконання умов даного договору сторони несуть відповідальність у відповідності з діючим законодавством України.

У випадку порушення покупцем строків оплати за поставлений товар, передбачених даним договором поставки, покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє у відповідний період, за кожен день прострочки оплати (п.7.6. договору).

Даний договір вступає в силу з 01.09.17 та діє до 01.03.18 Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від виконання взятих на себе зобов'язань по договору (п.8.6. договору).

Специфікації (додатки) до даного договору вступають в силу з моменту підписання їх сторонами (п.8.12. договору).

Договір підписаний представниками сторін та скріплений печаткам підприємств.

Сторонами договору підписано специфікації, зокрема, №1 від 01.09.17, №2 від 01.09.17, №3 від 03.10.17, №4 від 03.10.17, №5 від 03.11.2017, №6 від 03.11.2017на поставку товару, умовами яких визначені: найменування, якість, кількість товару, загальна сума поставки, строки поставки.

Спірними у даній справі є поставки за специфікаціями №5 від 03.11.2017, №6 від 03.11.2017.

Згідно специфікації №5 від 03.11.2017 кількість поставки 2 000 метричних тон сплавів (+/-5%), загальна вартість поставки - 80 277 048,00 гривень з ПДВ; строк поставки: листопад 2017 року.

Згідно специфікації №6 від 03.11.2017 кількість поставки 700 метричних тон сплавів (+/-5%), загальна вартість поставки - 29 295 949,20 гривень з ПДВ; строк поставки - листопад 2017 року.

Як вбачається з матеріалів справи:

- за залізничною накладною №45786506 позивачем було поставлено відповідачу 14.11.2017 товар на суму 8 374 456,33 гривень та виставлений рахунок на оплату №216496 від 14.11.2017;

- за залізничними накладними №45795192, №45786365, №45786498 позивачем було поставлено відповідачу 14.11.2017 товар на загальну суму 21 393 833,28 гривень та виставлений рахунок на оплату №216497 від 14.11.2017;

- за залізничною накладною №46001632 позивачем було поставлено відповідачу 20.11.2017 товар на суму 18 764 759,98 гривень та виставлено рахунок на оплату №216580 від 20.11.2017;

- за залізничною накладною №46001590 позивачем було поставлено відповідачу 20.11.2017 товар на суму 11 132 460,70 гривень та виставлено рахунок на оплату №216581 від 20.11.2017.

Доказів наявності заперечень щодо кількості поставленого товару, а також порядку поставки та інших зауважень суду не представлено.

За твердженнями позивача, всупереч статей 525 та 526 Цивільного кодексу України, відповідачем розрахунок за спірними зобов'язаннями здійснено з порушенням строків оплати, встановлених п.3.4. договору.

Враховуючи невиконання відповідачем зобов'язання у строк визначений п.3.4. договору позивачем нараховані та пред'явлені до стягнення пеня в розмірі 192 811,84 гривень та 3% річних в розмірі 19 946,05 гривень.

Відповідач у відзиві на позовну заяву просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. При цьому, в разі задоволення позову, відповідач просить суд зменшити суму пені на 80% від суми, що підлягає стягненню з відповідача.

Позивач у відповіді на відзив відповідача, посилаючись на необґрунтованість доводів відповідача, просить суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі та в задоволенні клопотання відповідача про зменшення розміру пені відмовити.

Надаючи правову кваліфікацію вказаним обставинам суд виходить з наступного:

Статтею 11 Цивільного кодексу України та статтею 174 Господарського кодексу України встановлено, що господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Приписами статей 509, 526 Цивільного кодексу України та статей 173, 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язання або відстрочка з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно ст.712 Цивільного кодексу України, ст.265 Господарського кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Предметом розгляду у даній справі є стягнення пені та 3% річних за несвоєчасне виконання відповідачем грошових зобов'язань з оплати вартості поставленого позивачем товару.

Так, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором №171503/1605890 від 26.12.2016 щодо здійснення оплати за товар в обумовлені сторонами строки, позивачем заявлено про стягнення пені в сумі 192 811,84 гривень та 3% річних в розмірі 19 946,05 гривень.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною першою ст.612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (п.3 ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України).

Як встановлено судом згідно п.3.4. договору, покупець здійснює оплату поставленого товару шляхом перерахування грошових коштів на рахунок постачальника протягом 30 банківських днів від дати поставки товару.

Проте, суд дійшов висновку, що позивачем невірно визначено кінцевий строк на оплату поставленого товару.

Таким чином, за висновками суду, відповідач мав сплатити вартість товару, отриманого від позивача:

- згідно залізничної накладної №45786506 від 14.11.2017 (рахунок №216496 від 14.11.2017) в строк до 27.12.2017 (включно);

- згідно залізничних накладних №45795192, №45786365, №45786498 від 14.11.2017 (рахунок №216497 від 14.11.2017) в строк до 27.12.2017 (включно);

- згідно залізничної накладної №46001632 від 20.11.2017 (рахунок №216580 від 20.11.2017) в строк до 05.01.2018 (включно);

- згідно залізничної накладної №46001590 від 20.11.2017 (рахунок №216581 від 20.11.2017) в строк до 05.01.2018 (включно).

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, довідки АБ «Південний» №168-16440БТ від 27.03.18, відповідачем було перераховано позивачу грошові кошти:

- 04.01.2018. в сумі 29 768 289,61 гривень згідно рахунків №216496 та №216497 від 14.11.2017;

- 05.01.2018 в сумі 18 464 240,47 гривень згідно рахунку №216580 від 20.11.2017;

- 09.01.2018 в сумі 300 000,00 гривень згідно рахунку №216580 від 20.11.2017;

- 09.01.2018 в сумі 11 132 460,70 гривень згідно рахунку №216581 від 20.11.2017.

Таким чином, за висновками суду, свої зобов`язання щодо своєчасної сплати позивачу грошових коштів за поставлений товар всупереч ст.526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України відповідач виконав з простроченням терміну платежу, обумовленого сторонами договору.

Отже, оскільки матеріалами справи підтверджено факт наявності прострочення відповідачем виконання свого зобов'язання з оплати товару, то позивачем правомірно здійснено нарахування 3% річних та пені.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Так, на підставі ст.625 Цивільного кодексу України позивачем нараховано та пред'явлено до стягнення 3% річних в загальному розмірі 19 946,05 гривень за період з . Розрахунок 3% проведений позивачем окремо по кожному рахунку (факту поставки).

Перевіривши розрахунок 3% річних, проведений позивачем, суд дійшов висновку, що позивачем вірно визначений період таких нарахувань, а розрахунок 3% річних є арифметично вірним.

Таким чином, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 3% річних підлягають задоволенню в повному обсязі.

За порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених Господарським кодексом України, іншими законами та договором (ч.2 ст.193, ч.1 ст.216 та ч.1 ст.218 Господарського кодексу України).

Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції (ч.ч.1, 2 ст.217 Господарського кодексу України). Штрафними санкціями відповідно до ч.1 ст.230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно із п.4 ст.231 Цивільного кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч.6 ст.232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Згідно статей 1, 3 цього Закону платники грошових коштів за прострочення платежу сплачують на користь одержувачів цих коштів пеню в розмірі, що встановлюється за погодженням сторін. Зазначений розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п.7.6. договору, у випадку порушення покупцем строків оплати за поставлений товар, передбачених даним договором поставки, покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє у відповідний період, за кожен день прострочки оплати.

Згідно п.7.6. договору позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача пені в загальному розмірі 192 811,84 гривень за період з 27.12.2017 по 08.01.2018. Розрахунок пені проведений позивачем окремо по кожному рахунку(факту поставки).

Перевіривши розрахунок пені, проведений позивачем, суд дійшов висновку, що позивачем вірно визначений період таких нарахувань, та розрахунок пені є арифметично вірним.

Розрахунок 3% річних та пені судом здійснено за допомогою програмного забезпечення «Ліга Закон».

Щодо клопотання відповідача про зменшення пені на 80% від суми, що підлягає стягненню, суд зазначає наступне:

За змістом частини 1 статті 233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій.

Відповідно до частини 3 статті 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

У пункті 3.17.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» передбачено, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

При цьому зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Зі змісту наведених норм вбачається, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора, враховує інтереси обох сторін. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про їх зменшення.

Відповідно до ст.86 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому досліджені наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Як встановлено судом, позивачем всупереч вимог ст.ст.76-79 Господарського процесуального кодексу України не доведено жодними доказами факту виникнення в нього збитків, будь-яких інших негативних наслідків у зв'язку з допущенням прострочення виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором №171503/1605890 від 26.12.2016.

Крім того, у п.3.2 рішення Конституційного Суду України №7-рп/2013 від 11.07.2013 зазначено, що наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Суд зазначає, що відповідно до Указу Президента України №405/2014 від 14.04.2014 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України», на території міста Донецька та Донецької області розпочато проведення антитерористичної операції.

В свою чергу відповідно до наказу керівника Антитерористичного центру при СБУ №33/6/а від 07.10.14 «Про визначення районів проведення антитерористичної операції і термінів її проведення» Донецька і Луганська області (без винятків) входять до території проведення з 07.04.14 антитерористичної операції.

30.04.2018 року Указом Президента України «Про затвердження рішення РНБО «Про широкомасштабну антитерористичну операцію на території Донецької та Луганської областей», введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України, та згідно Наказу Президента України «Про початок операції об'єднаних сил із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі та стримування збройної агресії Російської Федерації на території Донецької та Луганської областей» розпочато з 14:00 30.04.2018 року операцію об'єднаних сил.

На час розгляду справи операція об'єднаних сил триває.

При цьому, як було викладено вище, з боку відповідача повністю виконано свої зобов'язання з оплати отриманого від позивача товару.

Оцінивши надані сторонами докази у сукупності із об'єктивними обставинами складної ситуації у державі та економічного її становища, відсутність доказів, що свідчили б про погіршення фінансового стану, ускладнення в господарській діяльності чи завдання позивачу збитків в результаті дій відповідача, беручи до уваги що відповідач зареєстрований у м.Маріуполі та, відповідно, здійснює свою господарську діяльність на території проведення операції об'єднаних сил, відсутність в діях відповідача прямого умислу на порушення зобов'язання, припадання вихідних та святкових днів у період розрахунків, нетривалість прострочення у сплаті поставленого товару (7 днів та 3 дні), з урахуванням матеріальних інтересів позивача, враховуючи положення ст.129 Конституції України, а також те, що винятковість обставин є оціночним поняттям, господарський суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення розміру неустойки на 50%, а відтак для часткового задоволення клопотання відповідача та зменшення розміру пені до 96 405,92 гривень.

Відповідно до ст.13Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з п.4 ч.3 ст.129 Конституції України та статями 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Враховуючи вищевикладене, дослідивши умови договору, надавши відповідну юридичну оцінку всім доказам на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову.

Судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення неустойки.

За положеннями статті 129 ГПК України, судові витрати у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 12, 73, 74, 76-79, 86, 91, 96, 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

В И Р I Ш И В

Позовні вимоги акціонерного товариства «Нікопольский завод феросплавів» до приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь» про стягнення 212 757,89 гривень, з яких: 192 811,84 гривень пеня, 19 946,05 гривень 3% річних - задовольнити частково.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь» (87501, Донецька область, місто Маріуполь, вулиця Лепорського, будинок №1; код ЄДРПОУ - 00191158) на акціонерного товариства «Нікопольский завод феросплавів» (53200, місто Нікополь, Дніпропетровська область, вулиця Електрометалургів, будинок №310, код ЄДРПОУ - 00186520) 96 405,92 гривень пені, 19 946,05 гривень 3% річних, а також 3 191,37 гривень судового збору.

В частині стягнення 96 405,92 гривень пені - відмовити.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ в установленому порядку.

Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

У судовому засіданні 12.02.2019 проголошено та підписано вступну та резолютивну частину рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 22.02.2019.

Позивач: акціонерне товариство «Нікопольский завод феросплавів» (53200, місто Нікополь, Дніпропетровська область, вулиця Електрометалургів, будинок №310, код ЄДРПОУ - 00186520)

Відповідач: приватне акціонерне товариство «Металургійний комбінат «Азовсталь» (87501, Донецька область, місто Маріуполь, вулиця Лепорського, будинок №1; код ЄДРПОУ - 00191158)

Суддя С.М. Фурсова