Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" лютого 2019 р. м. Житомир Справа № 906/1135/18

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Соловей Л.А.

при секретарі судового засідання: Сидорчук О.В.,

за участю представників сторін:

від позивача: Костюкевич - Тарнавська О.В., ордер ЖТ№49782 від 12.12.18; договір

від 12.12.18;

від відповідача: не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі справу

за позовом Фізичної особи-підприємця Жолдака Віктора Миколайовича (м.Коростень Житомирської області)

до Державного підприємства "Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№70)" (м.Бердичів Житомирської області)

про стягнення 12611,00грн.

Фізична особа-підприємець Жолдак Віктор Миколайович звернувся до Господарського суду Житомирської області з позовом про стягнення з Державного підприємства "Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України в Житомирській області (№70) 12611,00грн заборгованості, яка виникла на підставі договору №03/04/2017 про надання послуг з перевезення вантажу та транспортно-експедиційного обслуговування від 06.04.17.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору №03/04/2017 від 06.04.17 в частині оплати наданих послуг з перевезення вантажу.

Ухвалою від 20.12.18 прийнято позовну заяву до розгляду за правилами загального позовного провадження зі стадії відкриття провадження у справі, призначено підготовче засідання та вчинено інші процесуальні дії, зазначені у резолютивній частині цієї ухвали.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 04.02.18 закрито підготовче провадження та призначено справу №906/1135/18 до судового розгляду по суті.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача в судові засідання не з'являвся, про причину неявки суд не повідомляв, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений вчасно та належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення поштових відправлень.

Приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

06.04.17 між Фізичною особою-підприємцем Жолдаком Віктором Миколайовичем (Виконавець, позивач) та Державним підприємством "Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№70)" (клієнт, відповідач) укладено договір про надання послуг з перевезення вантажу та транспортно-експедиційного обслуговування №03/04/2017, відповідно до п.1.1. якого, виконавець бере на себе зобов'язання на підставі заявки замовника доставити автомобільним транспортом довірений йому замовником вантаж (згідно із транспортною накладною) з місця відправлення до пункту призначення та видати вантаж уповноваженій на одержання вантажу особі вантажоодержувача, або виконати за винагороду доручення замовника по організації перевезення вантажів автомобільним транспортом по території України, а замовник бере на себе зобов'язання сплатити плату за надання послуг з перевезення вантажу та транспортно-експедиційного обслуговування, погоджену сторонами.

Пунктом 1.3 договору визначено, що оформлена товарно-транспортна накладна, завірена підписом та печаткою замовника, при пред'явленні водієм є підставою для одержання ним вантажу для перевезення та покладення відповідальності за схоронність такого вантажу на замовника.

Згідно п.3.1. договору вартість послуг по перевезенню та організації перевезення вантажів визначається за взаємною згодою сторін замовника на кожен випадок перевезення та організації перевезень вантажів. Вартість послуг формується на підстав діючих ринкових розцінок і тарифів на аналогічні послуги. За результатами виконаної роботи виконавець складає акт приймання-передачі виконаних робіт (послуг), який є невід'ємною частиною договору.

Оплата вартості наданих послуг виконавця здійснюється замовником протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту отримання належним чином оформлених документів, а саме: оригіналу товарно-транспортної накладної (ТТН) з підписом вантажоодержувача, завіреним печаткою або штампом, відповідними відмітками про одержання вантажу, акту виконаних робіт на даний випадок перевезення та організації перевезення вантажу, податкової накладної по даній послузі, оригіналу рахунку.

Відповідно до п.п.8.1, 8.2 договору, договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та його скріплення печатками сторін і діє до 31.12.17. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього договору.

Судом встановлено, що на виконання умов договору позивачем надано відповідачу послуги з перевезення деревини автомобільним транспортом на загальну суму 16611,00грн, що підтверджується товарно-транспортною накладною серії ЖТБ №662011 від 07.04.17, додатком до товарно-транспортної накладної від 07.04.17 та актом №87 від 07.04.17 здачі-прийняття робіт (надання послуг), який підписаний повноважними представниками сторін та скріплений печатками (а.с.12-14). Оригінали вказаних документів оглянуті судом в засіданні.

Разом з тим, відповідач лише частково провів розрахунки за надані послуги на суму 4000,00грн (а.с.28-29), порушивши зобов'язання по оплаті за договором перевезення. Таким чином, в зв'язку із неналежним виконанням відповідачем умов договору, за останнім утворилась заборгованість у розмірі 12611,00грн (16611,00грн-4000,00грн).

За вказаних обставин, позивач звернувся до господарського суду Житомирської області з позовною заявою про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 12611,00грн.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази та всі обставини справи, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані та підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше осіб, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

Приписами ч.ч.1,2 ст.193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання, в тому числі підприємці, повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до Закону, інших правових актів, договору. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони.

Згідно ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За своєю правовою природою правовідносини, що склалися між позивачем та першим відповідачем є правовідносинами з перевезення вантажу.

Статтею 909 ЦК України встановлено, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як вже зазначалось, пунктом 3.3 договору визначено порядок оплати за надані послуги з перевезення вантажу.

Судом встановлено, що відповідач у передбачений договором строк не оплатив у повному розмірі замовлені у позивача послуги, доказів на підтвердження протилежного відповідач не надав.

Відповідно до ч.3 ст.13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідач заперечень стосовно заявлених позовних вимог та доказів сплати заборгованості не надав, доводів позивача не спростував.

При прийняті рішення судом взято до уваги, що до договору №03/04/2017 про надання послуг з перевезення вантажу та транспортно-експедиційного обслуговування сторонами включено третейське застереження.

Так, пунктом 6.2 договору передбачено, що якщо спори та розбіжності, що виникли у зв'язку з договором або щодо його укладання, зміни, порушення, розірвання, не будуть врегульовані шляхом переговорів, їх вирішення здійснюється згідно з матеріальним правом України наступним шляхом, зокрема, - спори, майнові вимоги за якими не перевищують еквівалент 10000,00 доларів США (з урахуванням обмінного курсу НБУ на дату виникнення вимог) за основною сумою зобов'язань, вирішуються в Постійно діючому Регіональному Третейському суді України при асоціації "Регіональна правова група", рішення якого є остаточним та обов'язковим для сторін та підлягає виконанню сторонами у строки, що вказані в рішенні суду.

Відповідно до положень статті 124 Конституції України, статей 7, 8 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", частини 1 статті 16 ЦК України, частини 4 статті 4 ГПК України, юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір; ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом; кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу; відмова від права на звернення до господарського суду є недійсною.

У рішенні Конституційного Суду України від 09.07.2002 №15-рп/2002 визначено, що частина 2 статті 124 Конституції України передбачає право юридичної особи на захист судом своїх прав, установлює юридичні гарантії їх реалізації, надаючи можливість кожному захищати свої права будь-якими не забороненими законом засобами. Кожна особа має право вільно обирати не заборонений законом спосіб захисту прав, у тому числі судовий захист. Суб'єкти правовідносин, у тому числі юридичні особи, у разі виникнення спору можуть звертатися до суду за його вирішенням. Юридичні особи мають право на звернення до суду за захистом своїх прав безпосередньо на підставі Конституції України. Держава має забезпечувати захист прав усіх суб'єктів правовідносин, у тому числі в судовому порядку. Право юридичної особи на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з нормами статей 2, 5, 8, 12, 14 Закону України "Про третейські суди", передача спору на розгляд третейського суду є визначеним законом правом відповідних юридичних та/або фізичних осіб, яке реалізується шляхом укладення угоди між цими сторонами про передачу спору на вирішення третейським судом, а угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди.

Отже, третейська угода про передання спору на розгляд третейського суду не є відмовою від права на звернення до суду, а є угодою про обрання одного із способів вирішення спору. Відтак, у сторін договору існує виключно правова можливість, а не обов'язок звертатися до третейського суду. При цьому, обмеження права на звернення до господарського суду не допускається.

В рішенні Конституційного Суду України від 10.01.2008р. у справі №1-3/2008 (№1-рп/2008) за конституційним поданням 51 народного депутата України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень абзаців сьомого, одинадцятого статті 2, статті 3, пункту 9 статті 4 та розділу VIII "Третейське самоврядування" Закону України "Про третейські суди" (справа про завдання третейського суду) визначено, що практика Європейського суду з прав людини свідчить, що звернення фізичних та/або юридичних осіб до третейського суду є правомірним, якщо відмова від послуг державного суду відбулася за вільним волевиявленням сторін спору (Рішення у справі "Девір проти Бельгії" від 27.02.1980).

Згідно з частиною 1 статті 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже, погоджуючи за власним волевиявленням (добровільно) умови договору, укладення якого та умови якого, як зазначено вище, передбачені та не суперечать вимогам законодавства, сторона договору погоджується із обов'язковістю їх виконання в силу норм статей 525, 526 ЦК України.

Разом з тим, Закон України "Про третейські суди" передбачає виключно право, а не обов'язок сторін на звернення до цього суду, у разі відсутності у позивача волевиявлення на звернення до третейського суду чинне законодавство жодним чином не позбавляє його конституційного права на звернення до господарського суду, чим позивач правомірно скористався.

При цьому суд зазначає, що п.7 ч.1 ст. 226 ГПК України передбачено, що суд залишає позов без розгляду, якщо сторони уклали угоду про передачу даного спору на вирішення третейського суду або міжнародного комерційного арбітражу, і від відповідача не пізніше початку розгляду справи по суті, але до подання ним першої заяви щодо суті спору надійшли заперечення проти вирішення спору в господарському суді, якщо тільки суд не визнає, що така угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана.

Враховуючи, що відповідач заперечень проти розгляду справи саме Господарським судом Житомирської області не надав, спір підлягає вирішенню останнім.

Аналогічної позиції дотримується Верховний Суд (постанова від 05.02.19 справа №913/783/17).

Враховуючи викладене, господарський суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані, заявлені відповідно до вимог чинного законодавства, підтверджуються належними доказами, наявними в матеріалах справи, та підлягають задоволенню на суму 12611,00грн.

Витрати по сплаті судового збору згідно ст. 129 ГПК України покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Фізичної особи-підприємця Жолдака Віктора Миколайовича до Державного підприємства "Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№70)" задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державного підприємства "Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№70)" (13306, Житомирська область, м.Бердичів, вул.Низгірецька, 1, ідентифікаційний код 08679988) на користь Фізичної особи-підприємця Жолдака Віктора Миколайовича (АДРЕСА_1 ідентифікаційний код НОМЕР_1)

-12611,00грн основного боргу;

-1762,00грн судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено: 22.02.19

Суддя Соловей Л.А.

Віддрукувати: 3 прим.

1- в справу

2,3- сторонам (рек. з повід)