РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

06.02.2019Справа № 910/15476/18

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді ДЖАРТИ В. В., за участі секретаря судового засідання Топіхи І.О., розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження справу

за позовом Фізичної особи-підприємця Бистрової Лариси Олександрівни

до Комунального підприємства "Київтранспарксервіс"

про зобов'язання укласти договір,

Представники учасників процесу згідно протоколу від 06.02.2019,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець Бистрова Лариса Олександрівна (далі - позивач, ФОП) звернулась до Господарського суду міста Києва із позовом до Комунального підприємства "Київтранспарксервіс" (далі - відповідач, Підприємство) про спонукання укласти Договір про надання права на експлуатацію фіксованих місця паркування, предметом якого є надання за плату права на організацію та експлуатацію 36 місць для платного паркування транспортних засобів, а також 4 спеціальних місця для безкоштовного паркування транспортних засобів, які перевозять інвалідів, що розташовані за адресою: місто Київ, Деснянський район, на розі проспекту Ватутіна та вулиці Драйзера.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач, за твердженнями позивача, ухиляється від внесення змін до Договору №ДНП-2015-10/03 від 08.10.2015 про надання права на експлуатацію фіксованих місця паркування в частині зменшення кількості паркувальних місць у зв'язку з малою наповненістю паркувального майданчика.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.11.2018 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/15476/18 для розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 12.12.2018.

11.12.2018 через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.12.2018 було відкладено підготовче засідання у справі та запропоновано сторонам надати додаткові докази у справі.

02.01.2019 через канцелярію суду від відповідача надійшли письмові пояснення у справі.

У підготовче судове засідання 16.01.2019 представники сторін не прибули, про причини неявки суду не повідомили, про дату, час та місце проведення підготовчого засідання були повідомлені належним чином, що підтверджено наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень № 610, 636, 628 відповідно до яких позивачем ухвалу суду від 12.12.2018 було отримано 17.12.2018, а відповідачем (за двома адресами наявними в матеріалах справи) - 17.12.2018 та 18.12.2018.

За наслідками судового засідання 16.01.2019 була постановлена ухвала, якою було закрите підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті в судовому засіданні 06.02.2019.

До початку судового засідання 06.02.2019 позивачем через відділ діловодства було подане клопотання про долучення документів до матеріалів справи та клопотання про відкладення розгляду справи.

Під час судового засідання 06.02.2019 суд розглянув клопотання про долучення до матеріалів справи та дійшов висновку про наступне.

За приписами частини 1 статті 185 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) у підготовчому засіданні суд постановляє ухвалу (ухвали) про процесуальні дії, які необхідно вчинити до закінчення підготовчого провадження та початку судового розгляду справи по суті. За результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про: 1) залишення позовної заяви без розгляду; 2) закриття провадження у справі; 3) закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті (частина 2 вказаної статті).

Таким чином, підготовче провадження закінчується закриттям підготовчого засідання, а розгляд справи по суті розпочинається із закриттям підготовчого засідання, яке в межах даної справи було здійснене ухвалою суду від 16.01.2019.

Вищевказане свідчить про те, що позивач, подавши клопотання про долучення до матеріалів справи після постановлення ухвали про закриття підготовчого провадження, пропустив строк на подання такої заяви, встановлений законодавцем.

За приписами статті 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Нормами частини 2 статті 207 ГПК України передбачено, що суд залишає без розгляду заяви та клопотання, які без поважних причин не були заявлені в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом.

Оскільки ФОП пропустила строк подання клопотання про долучення до матеріалів справи у справі та подало його після закриття підготовчого провадження, суд дійшов висновку про залишення без розгляду поданого позивачем клопотання.

Надалі у судовому засіданні 06.02.2019 судом було розглянуте клопотання позивача про відкладення розгляду справи, у зв'язку із хворобою позивача та відмовлено в його задоволенні з огляду на наступне.

Подане ФОП клопотання про відкладення розгляду справу обґрунтоване тим, що позивач не може прибути в призначене судове засідання у зв'язку із хворобою.

Відповідно до положень частини 3 статті 56 та частини 1 статті 58 Господарського процесуального кодексу України юридична особа бере участь у справі через свого керівника або члена виконавчого органу, уповноваженого діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення (самопредставництво юридичної особи), або через представника. Представником у суді може бути адвокат або законний представник. Отже, норми чинного законодавства передбачають можливість здійснення представництва юридичної особи також через уповноваженого представника. При цьому представництво позивача в межах розгляду даного господарського спору у попередніх судових засіданнях здійснювалось через представника - ОСОБА_2.

Надалі у призначеному судовому засіданні представник відповідача надав пояснення по суті спору, відповідно до яких просив відмовити у задоволенні позовних з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Відповідно статті 233 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

На підставі рішення Київської міської ради від 25.12.2008 р. № 1051/1051 "Про правила благоустрою міста Києва" між Комунальним підприємством "Київтранспарксервіс" (Відповідач) та позивачем був укладений договір про надання права на експлуатацію фіксованих місць паркування № ДНП-2015-10/03 від 08.10.2015 (далі - договір), за умовами пункту 1.1 якого Підприємство надало за плату право на організацію та експлуатацію 72 (сімдесят два) місця для платного паркування транспортних засобів, а також 8 (вісім) спеціальних місць для безкоштовного паркування транспортних засобів, які перевозять інвалідів, що розташовані на паркувальному майданчику за адресою: м. Київ, Деснянський район, на розі просп. Ватутіна та вул. Драйзера, в межах III територіальної зони паркування м. Києва (далі - фіксовані місця для паркування), а також здійснення розрахунків з юридичними та фізичними особами за паркування їхнього автотранспорту.

Згідно з пунктом 1.2. договору під фіксованими місцями для паркування в цьому договорі визначено 72 (сімдесят два) місця для платного паркування транспортних засобів, а також 8 (вісім) спеціальних місць для безкоштовного паркування транспортних засобів, які перевозять інвалідів, за адресою: м. Київ, Деснянський район, на розі просп. Ватутіна та вул. Драйзера, в межах III територіальної зони паркування м. Києва.

Відповідно до пункту 2.2.2. договору ФОП за власні кошти здійснює облаштування та обладнання фіксованих місць для паркування згідно з Правилами паркування (дорожніми знаками, дорожньою розміткою, шлагбаумом, приміщенням для охорони, огорожею, тощо) у відповідності до схеми ОДР.

Позивач здійснює експлуатацію "Фіксованих місць для паркування" згідно з вимогами чинного законодавства України, в тому числі Правилами паркування, у відповідності до умов цього Договору, схеми організації руху (пункт 2.2.3. договору).

Відповідно до пункту 6.1. договору цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту погодження схеми ОДР в ГУ МВС УДАІ м. Києва та затвердження в Департаменті транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) і діє до 07.10.2018.

Пунктом 6.3. договору передбачено, якщо за 30 календарних днів до закінчення терміну дії договору жодна зі сторін не попередить письмово другу сторону про свій намір припинити договір, його дія продовжується на такий самий термін.

Згідно пункту 6.9. договору після припинення дії або розірвання договору ФОП зобов'язана протягом 60 (шістдесяти) календарних днів звільнити фіксовані місця для паркування.

Позивач зазначає, що неодноразово звертався до відповідача щодо зменшення кількості машиномісць за договором, а саме листом від 17.02.2015 та 16.03.2017, факт отримання відповідачем яких підтверджується наявністю відмітки про реєстрацію - вх. № 366 від 17.02.2015 та вх. № 053/05/680 від 16.03.2017 відповідно.

Надалі 05.10.2018 ФОП звернулась із листом до відповідача щодо укладення нового договору на 40 машиномісць, проте доказів направлення вказаного листа позивачем до суду не надано. Водночас, відповідачем не спростований факт отримання вказаного листа.

24.10.2018 позивач звернувся до відповідача з листом, в якому ФОП зазначила, що вважає продовженим договір на той самий термін. Доказів направлення або вручення вказаного листа матеріали справи не містять.

Позивач зазначає, що 01.10.2018 відповідач звернувся до ФОП із листом про розірвання договору з 24.09.2018 та додав відповідну додаткову угоду.

18.10.2018, як стверджує позивач, відповідач направив лист № 053/05-3894, в якому повідомив, що строк дії спірного договору закінчився 07.10.2018, а тому ФОП зобов'язана звільнити паркувальний майданчик.

Вищенаведені обставини стали підставою звернення ФОП із даним позовом до суду.

Не погоджуючись із даним позовом, Підприємство зазначає, що умовами договору був погоджений строк дії договору - до 07.10.2018. При цьому зазначає, що на виконання пункту 6.3. договору відповідач 05.09.2018 направив ФОП лист № 053/05-3186, в якому повідомив що Підприємство не має наміру на автоматичне пролонгування договору. Вказаний лист отриманий позивачем 12.09.2018, таким чином, за твердженнями Підприємства спірний договір із ФОП є припиненим та не пролонгованим у зв'язку із непогодженням відповідачем, як стороною договору.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, господарський суд дійшов висновку про наступне.

Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини; інші юридичні факти. Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Частиною 1 статті 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України) також передбачено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

За приписами статті 174 ГК України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до статей 626, 638 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Як судом встановлено вище, сторонами умовами пункту 6.1 договору було погоджено строк дії договору до 07.10.2018.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України). Зміст договору згідно частини 1 статті 628 ЦК України становлять (пункти), визначенні на розсуд сторін і погоджені ними та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що на виконання умов пункту 6.3. договору відповідач звернувся до позивача листом від 05.09.2018 № 053/05-3186 та повідомив про відсутність наміру на пролонгування спірного правочину. Вказаний лист отриманий позивачем 12.09.2018.

Згідно приписів статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов'язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов'язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов'язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.

З системного аналізу викладеного слідує, що Підприємство, не маючи наміру на пролонгування спірного договору, дотримуючись умов укладеного договору, скерувало заперечення ФОП щодо автоматичного пролонгування, що спростовує доводи позивача, покладені в основу позову про відсутність зауважень з боку Підприємства.

Згідно статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Листом від 12.11.2018 за № 053/05-4424 Підприємство скерувало позивачу відповідь на лист від 24.10.2018 та повідомило про припинення дії договору, наголосивши про зобов'язання ФОП звільнити паркувальний майданчик за адресою: м. Київ, Деснянський район, на розі просп. Ватутіна та вул. Драйзера протягом 60 календарних днів з дати припинення та попередивши, що подальше використання паркувального майданчика без законних підстав є кримінально каранним діянням, відповідальність за яке передбачена статтею 197-1 КК України.

Крім того, як зазначає Підприємство, останнім був укладений новий договір з іншим контрагентом (ТОВ "Інвест Проперті) ДНП-2018-11/05 від 08.11.2018 про надання в експлуатацію майданчика для паркування за адресою: м. Київ, Деснянський район, на розі просп. Ватутіна та вул. Драйзера, в межах III територіальної зони паркування м. Києва. Згідно пункту 7.1. вказаного договору ДНП-2018-11/05 від 08.11.2018 - вказаний правочин вважається укладеним і набирає чинності з 06.12.2018, тобто через 60 (шістдесят) календарних днів після звільнення позивачем фіксованих місць для паркування, і діє до 31.12.2021.

Разом з тим, відповідно до розділу XVII "Правила паркування транспортних засобів у м. Києві" Правил благоустрою міста Києва, затверджених рішенням Київської міської ради від 25.12.2008 №1051/1051 (далі - Правила благоустрою міста Києва), оператор (уповноважена організація) - комунальне підприємство виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), що визначено органом місцевого самоврядування для здійснення організації та експлуатації місць платного паркування транспортних засобів згідно з діючим порядком.

Рішенням Київської міської ради від 26.06.2007 №930/1591 "Про вдосконалення паркування автотранспорту в м. Києві" КП "Київтранспарксервіс" визначено єдиним оператором з паркування транспортних засобів в м. Києві.

Згідно з п. 17.3.1. Правил благоустрою міста Києва платні місця для паркування транспортних засобів (майданчики для платного паркування) призначені для тимчасової стоянки транспортного засобу зі стягненням плати за паркування у відведених або спеціально обладнаних місцях без відповідальності за збереження транспортного засобу або з такою відповідальністю, якщо можливе оснащення місця для паркування транспортних засобів необхідним обладнанням. Організація та експлуатація місць платного паркування транспортних засобів здійснюється лише оператором або підприємствами, з якими оператор уклав відповідний договір.

Так, відповідно з таблицею №1 до додатка 5 до рішення Київської міської ради від 23.06.2011 №242/5629, якою визначено перелік паркувальних майданчиків, які закріплені за КП "Київтранспарксервіс", передбачено, що за Відповідачем закріплено паркувальний майданчик за адресою: м. Київ, Деснянський район, на розі просп. Ватутіна та вул. Драйзера (кількість машиномісць - 80).

Відповідно до п. 17.3.2 Правил благоустрою міста Києва особливі умови користування земельними ділянками, на яких розташовані спеціально обладнані та відведені місця, полягають в розробці та погодженні в установленому цими Правилами порядку схем організації дорожнього руху, згідно з якими у оператора виникає право надання платних послуг паркування транспортних засобів та не потребує розроблення проектів відведення цих земельних ділянок. На таких земельних ділянках оператор не має права здійснювати будь-яку діяльність, окрім надання платних послуг з паркування транспортних засобів та обладнання таких місць, що полягає у запровадженні інноваційних технологій (сучасних систем паркування), нанесенні дорожньої розмітки, встановленні відповідних дорожніх знаків, огорожі та інших елементів благоустрою, у порядку визначеному цими Правилами.

Згідно, п. 24 Правил паркування транспортних засобів, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 № 1342, оператор зобов'язаний використовувати майданчик для паркування за призначенням.

Таким чином, на земельних ділянках, на яких розташовані спеціально обладнані та відведені місця для надання оператором платних послуг паркування транспортних засобів, оператор не має права здійснювати будь-яку діяльність, окрім надання платних послуг з паркування транспортних засобів та обладнання таких місць відповідно до кількості машиномісць затвердженої рішенням Київської міської ради від 23.06.2011 №242/5629.

Відповідно до п. 17.3.3 Правил благоустрою міста Києва, оператор розробляє схеми організації дорожнього руху за погодженням з управлінням ДАІ ГУ МВС України в м. Києві (при розташуванні місць для паркування в межах червоних ліній міських вулиць і доріг). Головним управлінням транспорту виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

Відповідно до розробленої КП "Київтранспарксервіс" схеми організації дорожнього руху на розі просп. Ватутіна та вул. Драйзера, яка погоджена згідно чинного законодавства з управлінням патрульної поліції у м. Києві ДПП та затверджена департаментом транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради КМДА на паркувальному майданчику передбачено 72 (сімдесят два) місця для платного паркування транспортних засобів, а також 8 (вісім) спеціальних місць для безкоштовного паркування транспортних засобів, які перевозять інвалідів, тобто кількість машиномісць затверджена рішенням Київської міської ради від 23.06.2011 №242/5629.

Згідно схеми ОДР та рішення Київської міської ради від 23.06.2011 №242/5629 Підприємство згідно договору ДНП-2018-11/05 від 08.11.2018 передало ТОВ "Інвест Проперті" в експлуатацію 72 (сімдесят два) місця для платного паркування транспортних засобів, а також 8 (вісім) спеціальних місць для безкоштовного паркування транспортних засобів, які перевозять осіб з інвалідністю, що розташовані на майданчику для паркування за адресою: м. Київ, Деснянський район, на розі просп. Ватутіна та вул. Драйзера, в межах III територіальної зони паркування м. Києва.

Відповідно до п. 17.1.1 Правил благоустрою міста Києва цими Правилами визначається даний порядок організації та функціонування платних місць для паркування транспортних засобів на території міста Києва, зокрема, з метою підвищення дисципліни сплати збору за послуги паркування, збільшення фінансових, надходжень до бюджету м. Києва.

Згідно до п. 17.2. Правил благоустрою міста Києва плата за послуги паркування включає в себе ставку збору за паркування, відшкодування витрат на утримання та обслуговування місць для платного паркування, забезпечення планового прибутку уповноваженої особи (оператора) та може включати інвестиційну складову у разі затвердження Київською міською радою інвестиційної програми, якою передбачена зазначена складова. Збір за паркування транспортних засобів - місцевий податок, який згідно із законом запроваджується і зупиняється Київською міською радою на території міста Києва та зараховується до бюджету м. Києва. Платники збору за паркування автотранспортних засобів - водії чи відповідні юридичні особи, що паркують транспортні засоби у відведених або спеціально обладнаних для цього місцях.

Відповідно до п.2.1 Положення про збір за місця для паркування транспортних засобів у м. Києві затверджене рішенням Київської міської ради від 23.06.2011 №242/5629 об'єктом оподаткування є земельна ділянка, яка згідно з рішенням Київської міської ради спеціально відведена для забезпечення паркування транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування, тротуарах або інших місцях, а також комунальні гаражі, стоянки, паркінги (будівлі, споруди, їх частини), які побудовані за рахунок коштів місцевого бюджету, за винятком площі земельної ділянки, яка відведена для безоплатного паркування транспортних засобів, передбачених статтею 30 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні".

Згідно п.1.2. ст. 268 Податкового кодексу України перелік спеціальних земельних ділянок, відведених для організації та провадження діяльності із забезпечення паркування транспортних засобів, в якому зазначаються їх місцезнаходження, загальна площа, технічне облаштування, кількість місць для паркування транспортних засобів, затверджується рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, про встановлення збору.

Таке рішення разом з переліком осіб, які уповноважені організовувати та провадити діяльність із забезпечення паркування транспортних засобів, надається виконавчим органом сільської, селищної, міської ради або ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, контролюючому органу в порядку, встановленому розділом І цього Кодексу.

Беручи до уваги, що КП "Київтранспарксервіс" визначено єдиним оператором з паркування транспортних засобів в м. Києві, тому організація та експлуатація місць платного паркування транспортних засобів, а відповідно і сплата ставки збору за паркування до бюджету м. Києва належить виключно оператору або підприємству, з якими оператор уклав відповідний договір.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень (статтею 74 ГПК України).

З системного аналізу викладеного вище слідує, що вказані позивачем підстави для спонукання Підприємства укласти договір не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та спростовуються встановленими судом обставинами.

Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити, що передумовою для захисту прав та охоронюваних законом інтересів особи є наявність такого права або інтересу та порушення або оспорювання їх іншою особою (іншими особами).

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 №18-рп/2004 поняття "охоронюваний законом інтерес" що вживається в законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Суд зазначає, що лише встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з'ясовує наявність чи відсутність факту порушення, невизнання або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу в захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог. Реалізація цивільно-правового захисту відбувається шляхом усунення порушень цивільного права чи інтересу, покладення виконання обов'язку по відновленню порушеного права на порушника.

З системного аналізу викладеного суд дійшов висновку про те, що сама по собі наявність у Фізичної особи - підприємця Бистрової Лариси Олександрівни охоронюваного законом інтересу щодо пролонгування спірного договору не нівелює її обов'язку дотримання умов укладеного правочину, щодо його припинення зі спливом встановленого строку дії та за умови наявності заперечень проти автоматичного пролонгування з боку іншої сторони, в даному випадку - Підприємства.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина 1 статті 236 ГПК України).

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

При цьому, суд відзначає, що інші доводи та заперечення сторін не спростовують встановлених судом обставин та не можуть впливати на законність судового рішення. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа "Серявін проти України", § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

За таких обставин, беручи до уваги встановлені обставини, підтверджені належними доказами, суд дійшов висновку про відмову в задоволені позову повністю.

Відповідно до приписів статті 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись статтями 73-74, 76-80, 86, 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1.У задоволенні позову Фізичної особи-підприємця Бистрової Лариси Олександрівни звернулась до Комунального підприємства "Київтранспарксервіс" про спонукання укласти Договір про надання права на експлуатацію фіксованих місця паркування, предметом якого є надання за плату права на організацію та експлуатацію 36 місць для платного паркування транспортних засобів, а також 4 спеціальних місця для безкоштовного паркування транспортних засобів, які перевозять інвалідів, що розташовані за адресою: місто Київ, Деснянський район, на розі проспекту Ватутіна та вулиці Драйзера - відмовити повністю.

2. Судові витрати, пов'язані з розглядом даної справи, покладаються на Фізичну особу-підприємця Бистрової Лариси Олександрівни.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 20.02.2019.

СУДДЯ В. В. ДЖАРТИ