СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" лютого 2019 р. Справа № 905/764/18

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Медуниця О.Є., суддя Пелипенко Н.М. , суддя Барбашова С.В.

за участю секретаря судового засідання Казакової О.В.

за участю представників сторін:

позивача – Майструк Є.С. (договір про надання правової допомоги від 22.11.2018, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серія ЕВ №000352 від 02.11.2018),

відповідача – Червона А.В. (довіреність №21/08-18, ордер №026101 від 21.05.2018, свідоцтво на право зайняття адвокатською діяльністю №5000 від 28.02.2018),

розглянувши апеляційну скаргу позивача (вх.622) на рішення господарського суду Донецької області від 22.08.2018 (повний текст складено 03.09.2018, суддя Сковородінова О.М.) у справі №905/764/18

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Атоменергомашбуд”, Донецька область, м. Краматорськ,

до Приватного акціонерного товариства "Краматорський завод важкого верстатобудування", Донецька область, м.Краматорськ,

про зобов’язання відповідача виконати умови договору та передати позивачу зубчатий вінець,

ВСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою відповідальністю “Атоменергомашбуд” звернулось до господарського суду Донецької області з позовом до Приватного акціонерного товариства "Краматорський завод важкого верстатобудування" про зобов’язання відповідача виконати умови укладеного між сторонами договору на виконання робіт №251-12 від 03.04.2012 та передати позивачу зубчатий вінець (креслення 3Б15.0902-0СБ).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він належним чином виконав свої обов’язки замовника за договором №251-12 від 03.04.2012, а саме: передав відповідачу заготівки та оплатив вартість робіт з механічної обробки та складання деталі, однак, відповідач, виконавши обумовлені договором роботи, ухиляється від передачі замовнику деталі - зубчатого вінця (креслення 3Б15.0902-0СБ).

Рішенням господарського суду Донецької області від 22.08.2018 у справі №905/764/18 в позові відмовлено.

В наведеному рішенні суд першої інстанції встановив, що станом на 18.10.2013 відповідачем в повному обсязі виконано умови договору від 03.04.2012 № 251-12 щодо виготовлення деталі, проте, не вжито заходів щодо належного виконання п. 3.3 договору, а саме, передачі деталі позивачу. Місцевий господарський суд дійшов висновку про те, що обов'язок вручення позивачу спірної деталі виник у відповідача 18.10.2013, та відповідне право позивача на її отримання також пов'язане з вказаною датою. Господарським судом Донецької області відмовлено в позові у зв’язку із пропуском позивачем строку позовної давності.

Позивач із вказаним рішенням місцевого господарського суду не погодився, звернувся до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить вказане рішення скасувати та прийняти нове, яким позов задовольнити.

В апеляційній скарзі позивач не погоджується з висновком суду першої інстанції про пропуск позивачем строку позовної давності, оскільки, як вважає позивач, такий строк переривався вчиненням відповідачем дії, яка свідчить про визнання ним свого обов’язку, а саме: направлення на адресу позивача листа №23сп/1832 від 14.06.2016 з проханням оплатити заборгованість за виконані роботи та забрати готову продукцію. Позивач вважає, що належним повідомленням про можливість відвантаження зубчатого вінця в розумінні п.3.3 договору є лист відповідача від 01.03.2018, а тому із вказаної дати розпочинається строк позовної давності за вимогами позивача.

Відповідач надав суду відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечує існування листа №23сп/1832, на який позивач посилається як на доказ переривання строку позовної давності. Просить апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду – без змін.

Позивач надав суду додаткові пояснення від 19.12.2018, в яких зазначає, зокрема, про порушення відповідачем порядку застосування заходу забезпечення виконання зобов’язання у вигляді притримання речі, що отримана останнім для виконання робіт.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

03.04.2012 між ТОВ “Атоменергомашбуд” (замовник) та ПАТ "Краматорський завод важкого верстатобудування" (виконавець) укладено договір №251-12 на виконання робіт (далі – договір) (а.с.9-12 т.1).

За умовами п.1.1 договору, виконавець зобов'язався виконати механообробку заготівок, поставлених замовником у строки та на умовах, встановлених договором.

Замовник зобов'язався поставити виконавцю заготівки в асортименті та кількості, зазначеній у специфікаціях, які є невід'ємною частиною договору; прийняти виконані роботи та оплатити їх вартість на умовах, обумовлених договором.

Відповідно до п. 2.3 договору орієнтовна сума договору становить 450 000 грн., в т.ч. ПДВ 20% - 75 000,00 грн. Загальна сума договору буде складатися із сум, зазначених у специфікаціях до даного договору.

Згідно п.3.1 договору, термін виконання робіт вказується у специфікаціях.

Терміни та порядок оплати виконаних робіт вказуються в специфікаціях. Порядок і форма оплати виконаних робіт можуть бути змінені за погодженням сторін, оформленому шляхом підписання відповідної специфікації (п.п. 4.2, 4.3. договору).

08.10.2012 сторони підписали специфікацію №3 до договору (а.с.15 т.1), в якій погодили виконання робіт з механічної обробки та складальних робіт зубчатого вінця згідно технічних умов (креслення 3Б15.0902-0СБ).

Загальна вартість робіт за специфікацією складає 178920 грн. з урахуванням ПДВ (20%).

Пунктом 3 вказаної специфікації встановлено наступні умови оплати:

50% - передоплата, протягом 5 днів з дати підписання специфікації;

50% - протягом 5 днів з моменту повідомлення щодо готовності товару до відвантаження.

Термін виконання робіт - протягом 3 місяців після отримання передоплати та приймання заготовок на території виконавця із правом дострокового постачання (п.4 вказаної специфікації №3).

Відповідно до п. 4.4 договору, після перерахування передоплати на поточний рахунок виконавця, ціна виконуваних робіт зміні не підлягає.

Як передбачено п. 3.2 договору, для проведення механообробки замовник протягом 5 днів після підписання цього договору зобов'язується надати виконавцю заготівки на умовах СРТ - ПАТ «КЗВВ» відповідно Правил «Інкотермс – 2010».

Передача замовником виконавцю заготівок та отримання деталей оформлюється приймально-здавальними актами, підписаними повноважними представниками сторін на підставі довіреності, оформленої в порядку, встановленому чинним законодавством України (п.3.4 договору).

Пунктом 3.3 договору визначено обов’язок виконавця відвантажити замовнику деталі на умовах EXW - ПАТ «КЗВВ» відповідно Правил «Інкотермс – 2010» протягом 5 днів з дати приймально-здавального акту.

Договір набуває чинності з моменту його підписання та діє один рік. Дія договору продовжується шляхом підписання додаткової угоди, яка є невід’ємною частиною цього договору (п.п.9.2, 9.3 договору).

01.04.2013 сторони підписали додаткову угоду №3 до договору, якою п.9.2 договору викладено в наступній редакції: «Договір набуває чинності з моменту його підписання та діє до повного виконання сторонами своїх обов’язків за договором» (а.с.14 т.1).

20.06.2012 сторони підписали акт прийому-передачі №03/12, відповідно до якого, позивач передав відповідачу литі заготівки (заставна вартість яких складає 432000 грн.), а також супровідну та технічну документацію (а.с.16 т.1).

На виконання умов договору, 07.12.2012 позивач перерахував відповідачу 80000 грн., 12.06.2013 – 79060 грн., 17.07.2013 – 19860 грн., що підтверджується банківськими виписками (а.с.17-19 т.1) та не заперечується сторонами.

Позивач зазначає, що 01.03.2018 він отримав лист відповідача №23т/0301, в якому повідомлено про готовність останнього відвантажити готову продукцію за договором №251-12 від 03.04.2012 після отримання оплати за додаткові роботи з обробки деталі в розмірі 32400 грн. та оплати за зберігання готової продукції в розмірі 301213 грн. (а.с.20).

Позивач направив відповідачу лист №12/03/18-01 від 12.03.2018, в якому вказав на те, що ним перераховано відповідачу 100% вартості робіт згідно специфікації, у зв’язку з чим вимагав повернути готову деталь та оформити відповідний акт (а.с.21-22 т.1).

У відповідь, відповідач листом від 20.03.2018 повідомив позивача, що зубчатий вінець є об’єктом забезпечувального обтяження у вигляді притримання, яким забезпечено виконання позивачем зобов’язання зі сплати заборгованості в розмірі 120598,75 грн. (а.с.23-24 т.1).

Вказані обставини стали підставою для звернення позивача до суду із цим позовом.

Відповідач проти позову заперечує та зазначає, що у лютому 2013 він направив позивачу повідомлення про завершення виконання робіт та готовність продукції до відвантаження, а також вказав на необхідність сплати 98920 грн. за виконані роботи з механічної обробки деталі та 9600 грн. за заварку газових раковин (лист №23сп/197 від 15.02.2013, а.с.43 т.1).

Як зазначає відповідач, остаточний розрахунок за виконані роботи позивач не здійснив, у зв'язку із чим, відповідач заявив про свій намір задовольнити свої вимоги за рахунок притриманої речі, про що було повідомлено позивача листом від 27.02.2018 (а.с.45 т.1).

Згідно витягу № 54985986 від 27.02.2018 про реєстрацію в державному реєстрі обтяжень рухомого майна до Державного реєстру обтяжень рухомого майна внесено реєстраційний запис щодо притримання зубчатого вінця креслення ЗБ15.0902-0СЕ із забороною відчуження. Підстава обтяження: договір на виконання робіт № 251-12 від 03.04.2012 р. Обтяжувач: ПАТ "Краматорський завод важкого верстатобудування". Боржник: ТОВ Атоменергомашбуд (а.с.46 т.1).

В подальшому, як зазначає відповідач, у зв’язку із несплатою позивачем заборгованості, 20.03.2018 відповідач направив позивачу лист, в якому повідомив про свій намір звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження для задоволення своєї вимоги в розмірі суми боргу - 120598,75 грн. (а.с.78 т.1).

Згідно витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна (реєстрація змін) № 55163465 від 20.03.2018 до реєстраційного запису Державного реєстру обтяжень рухомого майна 16739432 внесено зміни щодо реєстрації звернення стягнення на підставі заяви ПАТ "Краматорський завод важкого верстатобудування" (а.с.47 т.1).

Відповідач вважає, що він набув право власності на предмет забезпечувального обтяження - зубчатий вінець (креслення 3Б15.0902-0СБ), у зв’язку з чим грошове зобов'язання ТОВ «Атоменергомашбуд» за договором №251-12 від 03.04.2012 вважається повністю виконаним, а тому позивач в подальшому не має права вимоги до відповідача.

Крім того, під час розгляду справи відповідач звернувся до господарського суду Донецької області із заявою про застосування строків позовної давності, посилаючись на те, що 15.12.2014 він отримав претензію відповідача №3 від 05.12.2014 щодо передачі спірної деталі, а отже, з дати отримання відповідачем вказаної претензії розпочинається строк для звернення позивача до суду за захистом своїх прав.

Судова колегія враховує наступне.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору...

Згідно з ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За положеннями ст.629 Цивільного кодексу України, договір є обов’язковим для виконання сторонами.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором підряду.

Відповідно до ст. 837 Цивільного кодексу України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Згідно з ч. 4 ст. 882 Цивільного кодексу України передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Уклавши договір №251-12 від 03.04.2012 та підписавши специфікацію №3 від 08.10.2012 до нього позивач і відповідач визначили умови, що є обов'язкові для них.

Вказаною специфікацією сторони узгодили виконання відповідачем механічної обробки та складальних робіт зубчатого вінця протягом 3 місяців після отримання передоплати та приймання заготівок на території виконавця.

З матеріалів справи вбачається, що 20.06.2012 на виконання п.3.2 договору позивач передав відповідачу литі заготівки, заставна вартість яких складає 432000 грн., про що свідчить акт №03/12 (а.с.16 т.1).

За умовами специфікації №3 від 08.10.2012 позивач зобов’язався перерахувати відповідачу 50% передоплати, що складає 89460 грн., протягом 5 днів з дня підписання специфікації.

07.12.2012 позивач сплатив відповідачу 80000 грн., а 12.06.2013 – 79060 грн., що підтверджується банківськими виписками (а.с.18-19 т.1).

Отже, визначену специфікацією №3 передоплату в розмірі 89460 грн. відповідач отримав 12.06.2013.

17.07.2013 позивач сплатив відповідачу 19860 грн. (а.с.20 т.1), тобто, здійснив оплату 100% вартості робіт за специфікацією №3.

Враховуючи, що приймання відповідачем заготівок відбулось 20.06.2012., попередня оплата в повному обсязі була здійснена позивачем 12.06.2013, термін виконання робіт за договором - до 12.09.2013.

З матеріалів справи вбачається, що виконання відповідачем обумовлених договором робіт розпочалося до отримання останнім передоплати у передбаченому договором розмірі.

24.01.2013 відповідач направив позивачу лист №23сп/79, в якому повідомив, що після механічної обробки зубчатого вінця були виявлені газові раковини по профілю зубців, у зв’язку з чим просив письмово повідомити про своє рішення щодо необхідності заварки та зачистки газових раковин за додаткову оплату (а.с.114 т.1).

У відповідь, позивач надіслав відповідачу лист №888-290102 від 29.01.2013, в якому погодив роботи із заварки та зачистки газових раковин вартістю 9600 грн., з умовою 100% передоплати (а.с.115 т.1).

Відповідач наполягає на тому, що обумовлені договором роботи він виконав повністю у лютому 2013, у зв’язку з чим направив позивачу лист №23сп/197 від 15.02.2013, в якому повідомив про готовність зубчатого вінця до відвантаження. Вимагав оплатити залишок грошових коштів в розмірі 98920 грн. за послуги з механічної обробки зубчатого вінця та 9600 грн. за заварку газових раковин (а.с.116 т.1).

Позивач заперечує отримання вказаного листа та зазначає, що не був обізнаний про готовність деталі до відвантаження.

Матеріали справи не містять доказів направлення відповідачем позивачу листа №23сп/197 від 15.02.2013.

Відповідач відповідних доказів суду не представив.

За таких обставин, вказаний лист не приймається судом як належний доказ вжиття відповідачем заходів на виконання п.3.3 договору щодо повідомлення позивача про готовність деталі до відвантаження.

Відповідач зазначає, що 15.12.2014 він отримав претензію позивача №3 від 05.12.2014 з вимогою виконати зобов’язання з передачі зубчатого вінця (а.с.117 т.1).

У претензії позивач посилається на те, що ним виконано умови договору: згідно акту прийому – передачі №03/12 від 20.06.2012 (підписаного сторонами) він передав відповідачу «відливки двох половинок вінця», а також здійснив оплату виконаних робіт на суму 178920 грн.

Із наведеної претензії вбачається, що 18.10.2013 позивач оглянув на складі відповідача зубчатий вінець на предмет комплектності і відповідності вимогам технічних умов та зробив висновок про його придатність до використання (а.с.117 т.1).

Позивач просив відповідача виконати договір, поставити позивачу зубчатий вінець.

За таких обставин, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що з 18.10.2013 позивач був обізнаний про готовність зубчатого вінця та можливість його відвантаження.

Пунктом 3.3 договору визначено обов’язок виконавця відвантажити замовнику деталі на умовах EXW - ПАТ «КЗВВ» відповідно Правил «Інкотермс – 2010» протягом 5 днів з дати приймально-здавального акту.

Сторонами не надано суду доказів складання приймально-передавального акту у відповідності до вказаного пункту договору.

Разом із тим, надані до матеріалів справи докази свідчать про те, що станом на 18.10.2013 відповідач виконав в повному обсязі обумовлені договором роботи, але обов’язок з передачі позивачу виготовленої деталі не виконав, а позивач здійснив 100% оплати за специфікацією №3, оглянув результати робіт та дійшов висновку про придатність деталі до використання.

За таких обставин, відповідач повинен був вжити заходів щодо належного виконання свого договірного зобов’язання з передачі готової деталі позивачу.

В листі №23сп/2035 від 17.12.2014 відповідач відмовився від виконання свого обов’язку з передачі зубчатого вінця та вимагав у позивача сплатити за роботи із заварки газових раковин в розмірі 9600 грн. з урахування того, що вказана сума станом на січень 2013 становила 1000 доларів. У зв’язку з чим, відповідач вимагав сплатити заборгованість з урахуванням курсу НБУ гривні до долару США, що існував на час оплати (а.с.118 т.1). Вказані роботи, як вказав відповідач, були обумовлені договірним листом позивача №888-290102 від 29.01.2013.

Судова колегія враховує, що ні умовами договору та специфікацією до нього, ні листом позивача №888-290102 від 29.01.2013 не було погоджено донарахування вартості робіт з урахуванням курсової різниці національної валюти до долару США.

Як свідчать матеріали справи, через тривалий час, а саме 28.02.2018 відповідач надіслав позивачу лист з вимогою в 7-ми денний термін з моменту отримання вимоги погасити заборгованість в розмірі 120598,75 грн. (а.с.68-69 т.1).

01.03.2018 відповідач надіслав позивачу лист №23т/0301 з повідомленням про можливість відвантаження готової деталі, але за умови оплати позивачем додаткових робіт з механічної обробки в розмірі 32400 грн. та вартості зберігання деталі в розмірі 301213 грн. (а.с.20 т.1).

Отже, відповідач в односторонньому порядку здійснює зміну умови домовленостей про оплату додаткових робіт з обробки металу, оскільки в своїх листах вказує різну вартість робіт, а також вимагає оплатити вартість зберігання готової продукції в розмірі 301213 грн.

У відповідь, позивач повідомив відповідача про те, що ним оплачено 100% вартості робіт, визначеної сторонами в специфікації №3, у зв’язку з чим просив виконати умови договору в частині передачі готової деталі в 7-ми денний строк (лист №12/03/18-01 від 12.03.2018, а.с.21 т.1).

В листі від 20.03.2018 на адресу позивача відповідач зазначає, що остаточний розрахунок за виконані роботи позивач не здійснив, виготовлена деталь знаходиться у нього на зберіганні. Відповідач зазначає, що станом на день оформлення листа заборгованість складає 120598,75 грн. Просить позивача погасити заборгованість в розмірі 120598,75 грн. до 19.04.2018 (а.с.23-24 т.1).

Судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 632 ЦК України, ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом ( ч. 2 ст. 632 ЦК України).

Пунктом 4.4. договору №251-12 віл 03.04.2012 визначено, що після перерахування передоплати на поточний рахунок виконавця, ціна виконуваних робіт зміні не підлягає.

Договірна ціна робіт була визначена сторонами в специфікації №3 від 08.10.2012 та складала 178920 грн.

Як свідчать матеріали справи та не заперечується сторонами, вказана сума грошових коштів була повністю оплачена позивачем. Будь-які зміни з приводу вартості робіт в договір не вносились, додаткова угода сторонами не укладалась.

Статтею 654 ЦК України встановлено, що, зміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Лист позивача №888-2900102 від 29.01.2013, я якому сторони погодили виконання робіт із заварки газових раковин вартістю 9600 грн., не є доказом внесення змін до договору №251-12 віл 03.04.2012 у встановленому законом порядку, не передбачає здійснення оплати за курсом НБУ до долару США на день погашення боргу позивачем.

Разом із тим, згідно ч. 1 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Лист, на який посилається відповідач, свідчить про наявність між позивачем та відповідачем згоди на здійснення додаткових робіт з заварки газових раковин, вартістю 9600 грн.

Однак, вказаний лист не є частиною договору №251-12 від 03.04.2012, а тому, доводи відповідача про те, що відповідачем не виконано в повному обсязі свої зобов’язання за договором в частині оплати виконаних відповідачем робіт є необгрунтованими.

При цьому, відповідач не позбавлений права здійснити захист своїх прав з приводу оплати додаткових робіт на суму 9600 грн. в іншому судовому провадженні.

З огляду на вищевикладене, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач, виконавши передбачені договором роботи з механічної обробки та складання зубчатого вінця, отримавши передбачену договором оплату, не вжив заходів щодо належного виконання п.3.3 договору в частині передачі позивачу готової деталі.

Як свідчать матеріали справи, через тривалий час, а саме 01.03.2018 відповідач надіслав позивачу лист №23т/0301 з повідомленням про можливість відвантаження готової деталі, але за умови оплати позивачем додаткових робіт з механічної обробки в розмірі 32400 грн. та вартості зберігання деталі в розмірі 301213 грн. (а.с.20 т.1).

У відповідь, позивач повідомив відповідача про те, що ним оплачено 100% вартості робіт, визначеної сторонами в специфікації №3, у зв’язку з чим просив виконати умови договору в частині передачі готової деталі (лист №12/03/18-01 від 12.03.2018, а.с.21 т.1).

Відповідачем на адресу позивача було направлено повідомлення від 27.02.2018 про застосування забезпечувального обтяження у вигляді притримання майна – зубчатого вінця, який є результатом роботи, які виконав ПАТ «Краматорський завод важкого будування» на підставі договору №251-12 від 03.04.2012. В листі відповідач вимагав оплатити заборгованість в розмірі 120598, 75 грн.. яка включає основний борг, додаткові нарахування (інфляційні втрати, 3% річних), витрати за зберігання майна (а.с.68-70 т.1).

В подальшому, відповідач направив позивачу лист від 20.03.2018, в якому повідомив про намір набути у власність предмет забезпечувального обтяження – зубчатий вінець, для задоволення своєї вимоги в розмірі суми боргу в розмірі 120598,75 грн. за договором №251-12 від 03.04.2012 (а.с.78-79 т.1).

Судова колегія вважає безпідставними доводи відповідача про наявність боргу за послуги зі зберігання, оскільки умовами договору №251-12 від 03.04.2012 не передбачено оплату за зберігання відповідачем готової деталі.

Окремого договору зберігання сторонами не укладалося.

За наявності у відповідача збитків у зв’язку із знаходженням у нього на складі не переданої ним позивачу деталі, відповідач має право звернутися за захистом свого права до суду із відповідним позовом та ретельно довести наявність цих збитків та їх розмір.

Вимоги відповідача сплатити інші нарахування (які вказано відповідачем як основний борг, 3% річних та інфляційні втрати) є також безпідставним, оскільки відповідачем не доведено належними доказами існування таких зобов’язань позивача.

Як встановлено колегією суддів, позивачем повністю оплачена вартість робіт, визначена в специфікації №3.

Доказів виникнення у відповідача обов’язку зі сплати 120598,75 грн. матеріали справи не містять.

Крім того, слід зазначити, що в листах відповідача йдеться про загальну суму заборгованості в розмірі 120598,75 грн., з якої неможливо встановити, які саме нарахування здійснено відповідачем та на яких правових підставах.

Звертаючись до позивача з вимогами про сплату заборгованості, відповідач в листі №23т/0301 від 01.03.2018 вказує загальний розмір боргу - 333613 грн., а в листі б/н від 27.02.2018 розмір боргу інший – 120598,75 грн.

Враховуючи, що передбачену договором оплату за виконані роботи позивачем здійснено у повному обсязі, відповідачем не доведено існування у позивача заборгованості за договором №251-12 від 03.04.2013, судова колегія приходить до висновку про відсутність правових підстав для притримання відповідачем спірної деталі на підставі ст.594 ЦК України.

Судова колегія враховує, що за положеннями ст.193 ГК України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 3 ЦК України до загальних засад цивільного законодавства відносяться справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно з ст. 13 Цивільного кодексу України, визначивши межі здійснення цивільних прав, закон встановлює, що особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд; при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб; не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Цивільне законодавство ґрунтується на вільному здійсненні цивільних прав, а також добросовісності учасників цивільних правовідносин при здійсненні цивільних прав і виконання обов'язків. Таким чином, особа не може отримувати переваги від недобросовісної поведінки.

Обставини цієї справи свідчать про те, що сторони тривалий час не можуть врегулювати свої відносини.

Відповідач, на виконання умов договору №251-12 від 03.04.2012, отримав від позивача заготівки вартістю 432000 грн. (про що зазначено в акті №03/12 від 20.06.2012), а також оплату робіт та зобов’язався виконати роботи з обробки та складання зубчатого вінця.

Разом із тим, виконавши обумовлені договором роботи та отримавши від позивача оплату у визначеному специфікацією №3 розмірі – 178920 грн., протягом тривалого часу (близько 6 років) ухиляється від виконання свого зобов’язання з повернення належної позивачу деталі, посилаючись кожного разу на існування у позивача обов’язку зі здійснення додаткових оплат, які не передбачені умовами укладеного між сторонами договору та існування яких не доведено відповідачем.

Наведене свідчить про те, що відповідач, ухиляється від виконання свого обов’язку з передачі належного позивачу зубчатого вінця за договором №251-12 від 03.04.2012, в такий спосіб діє недобросовісно та з порушенням меж здійснення цивільних прав, встановлених ст. 13 ЦК України, що не відповідає загальним принципам права, встановленим ст. 3 ЦК України.

Статтею 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

З огляду на характер спірних правовідносин сторін, підстави і предмет заявленого позову, а також встановлені судом фактичні обставини у справі, та керуючись принципом справедливості, добросовісності та розумності (п.6 ч.1 ст.3 ЦК України), колегія суддів приходить до висновку про законність та обгрунтованість позовних вимог про зобов’язання відповідача виконати умови договору №521-12 від 03.04.2012 та передати позивачу зубчатий вінець (креслення 3Б15.0902-0СБ).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, господарський суд Донецької області дійшов висновку про пропуск позивачем строків позовної давності та задовольнив заяву відповідача про застосування наслідків спливу строку позовної давності.

З цього приводу судова колегія зазначає наступне.

Як встановлено вище, з 18.10.2013 позивач був обізнаний про готовність зубчатого вінця до відвантаження (вказане підтверджується змістом претензії позивача №3 від 05.12.2014, а.с.117 т.1), однак, не вчиняв заходів щодо захисту своїх прав.

Позивач зазначає, що строк позовної давності переривався направленням відповідачем позивачу листа від 14.06.2016 №23сп/1832, який підписаний заступником директора з продажу та збуту Ботузовим А.П. (а.с.142 т.1).

Відповідач заперечує існування вказаного листа та зазначає, що його керівник - Ботузов А.П. в день підписання цього листа, а саме 14.06.2016, знаходився у відрядженні, на підтвердження чого надав суду наказ про відрядження від 13.06.2016 № 714-в, табель обліку робочого часу, посвідчення про відрядження, авіаквиток (а.с.152-170 т.1).

Доводи відповідача про те, що Ботузов А.П. не підписував вказаний лист, оскільки 14.06.2016 знаходився у відрядженні, також не приймаються судом, оскільки, як вбачається з авіаквитка, наданого до матеріалів справи (а.с.170 т.1), Ботузов А.П. здійснив посадку на літак 14.06.2016 не раніше 12:35 год., що не виключає можливість підписання ним спірного листа о першій половині того ж дня.

Оригінал вказаного листа був оглянутий судом в судовому засіданні 07.02.2019.

Однак, через його неналежну якість (надриви листа, розмитий підпис), у суду відсутня можливість встановити належність та допустимість вказаного листа як доказу.

Представник позивача в судовому засіданні 07.02.2019 пояснив, що вказаний лист разом із іншими документами був залитий водою у місці його зберігання.

Крім того, з доданих до матеріалів справи листів за підписом Ботузова А.П. вбачається їх візуальна відмінність у підписах.

За таких обставин, посилання позивача на вказаний лист як на підставу переривання строків позовної давності не приймаються судом.

З огляду на викладене, судова колегія вважає правильними висновки суду першої інстанції про пропуск позивачем строку позовної давності, передбаченого ст.257 ЦК України.

Разом із тим, судова колегія враховує наступне.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22.10.1996 за заявами №22083/93, № 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства"; пункт 570 рішення від 20.09.2011 за заявою у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії").

У зобов'язальних відносинах (стаття 509 ЦК України) суб'єктивним правом кредитора є право одержати від боржника виконання його обов'язку з передачі майна, виконання роботи, надання послуги тощо.

Проте, за змістом статті 267 ЦК України сплив позовної давності сам по собі не припиняє суб'єктивного права кредитора, яке полягає в можливості одержання від боржника виконання зобов'язання як у судовому порядку, так і без використання судового примусу.

У разі пропущення позовної давності та наявності заяви сторони про її застосування суд може визнати причини пропущення поважними та прийняти рішення про задоволення позову (частина п'ята цієї статті 257 ЦК України).

Закон не передбачає переліку причин, які можуть бути визнані поважними для захисту порушеного права, у випадку подання позову з пропуском строку позовної давності, а тому, дане питання віднесено до компетенції суду, який безпосередньо розглядає спір.

До висновку про поважність причин пропуску строку позовної давності можна дійти лише після дослідження усіх фактичних обставин та оцінки доказів у кожній конкретній справі. При цьому, поважними причинами при пропущенні позовної давності є такі обставини, які роблять своєчасне пред'явлення позову неможливим або утрудненим.

Закон не наводить переліку поважних причин, за наявності яких може бути поновлено строк позовної давності, і покладає розв'язання цього питання безпосередньо на юрисдикційний орган - суд, який розглядає судову справу по суті заявлених вимог з врахуванням всіх обставин справи на підставі здійсненої оцінки поданих сторонами доказів.

Обставини цієї справи свідчать про те, що відповідач протягом тривалого часу ухиляється від виконання свого договірного зобов’язання з повернення позивачу належної останньому на праві власності деталі - зубчатого вінця.

При цьому, з 2013 року відповідач постійно вимагав у позивача здійснити додаткові оплати за роботи та послуги, не передбачені умовами укладеного договору.

Натомість, позивач належним чином виконав свої обов’язки за договором в частині оплати визначеної договором вартості робіт, а тому правомірно очікував на виконання відповідачем свого зобов’язання з передачі спірного майна.

Враховуючи наведене, судова колегія приходить до висновку про наявність поважних причин пропуску строків позовної давності та необхідність здійснення захисту порушеного права позивача.

За наведених обставин, позовні вимоги підлягають задоволенню.

З огляду на викладене, судова колегія дійшла висновку про неповне з’ясування судом першої інстанції обставин справи, у зв'язку з чим апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, а рішення господарського суду Донецької області від 22.08.2018 року у справі №905/764/18 – скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення позову.

Судові витрати за подання позову та апеляційної скарги, відповідно до ст.129 ГПК України, покладаються на відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись ст.129, ст.270, п.2 ч.1 ст. 275, п.1 ч.1 ст.277, 282, Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу позивача задовольнити.

Рішення господарського суду Донецької області від 22.08.2018 року у справі №905/764/18 скасувати.

Прийняти нове рішення.

Позовні вимоги задовольнити.

Зобов’язати Приватне акціонерне товариство "Краматорський завод важкого верстатобудування" (84306, Донецька обл., місто Краматорськ, вул.Олекси Тихого, будинок 6, ) виконати умови договору №251-12 від 03.04.2012 та передати Товариству з обмеженою відповідальністю “Атоменергомашбуд” (84302, Донецька обл., місто Краматорськ, вул.Тріумфальна, будинок 2, ) зубчатий вінець (креслення 3Б15.0902-0СБ).

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Краматорський завод важкого верстатобудування" (84306, Донецька обл., місто Краматорськ, вул.Олекси Тихого, будинок 6, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Атоменергомашбуд” (84302, Донецька обл., місто Краматорськ, вул.Тріумфальна, будинок 2, ) 6480 грн. витрат зі сплати судового збору за подання позову та 9720 грн. витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Господарському суду Донецької області видати відповідні накази.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду в порядку ст.ст.287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 18.02.2019р.

Головуючий суддя О.Є. Медуниця

Суддя Н.М. Пелипенко

Суддя С.В. Барбашова