ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.02.2019 Справа №914/3095/16

Господарський суд Львівської області у складі колегії суддів: Бортник О.Ю. головуюча, суддів: Манюка П.Т. та Стороженко О.Ф., за участі секретаря судових засідань ОСОБА_1, розглянув у відкритому судовому засіданні справу за позовом: Дочірнього підприємства Національної акціонерної компанії Надра України Західукргеологія, м. Львів,

до відповідача-1 Товариства з обмеженою відповідальністю Нафтогазрембуд-1, м. Львів,

до відповідача-2 Акціонерного товариства Укргазвидобування, м. Київ,

про визнання недійсним договору.

За участю представників:

від позивача - ОСОБА_2 - адвокат,

від відповідача 1 не з»явився,

від відповідача 2 ОСОБА_3 адвокат.

Суть спору: Дочірнє підприємство Національної акціонерної компанії "Надра України" "Західукргеологія" (далі ДП НАК "Надра України" "Західукргеологія") звернулося до Господарського суду Львівської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтогазрембуд-1" як оператора за договором про спільну діяльність № 147 від 25.04.2003, та Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" про визнання недійсним договору № ЛГВ-71/06-16 від 27.01.2016 р., укладеного між відповідачами у справі.

Стислий виклад позиції позивача.

Позивач посилається на те, що ціна договору № ЛГВ-71/06-16 від 27.01.2016 перевищує 100000,00 грн. Довіреністю від 30 грудня 2015 р., виданою позивачем та відповідачем 1 виконавчому директору Спільної діяльності ОСОБА_4, який укладав спірний Договір від імені оператора по Договору № 147 про спільну діяльність від 25.04.2003 р., його уповноважено укладати Договори (угоди) на придбання матеріально-технічних ресурсів енергоносіїв для потреб спільної діяльності, а також послуг та підрядних робіт на суму, що перевищує 100000 грн. за обов»язкового письмового погодження з Довірителями. При цьому ДП НАК "Надра України" "Західукргеологія" жодних письмових погоджень щодо укладення договору № ЛГВ-71/06-16 від 27.01.2016 не надавало. За таких обставин, позивач вважає, що спірний договір ОСОБА_4 укладено з перевищенням повноважень, наданих йому довіреністю.

Позивач посилається на норми ст.ст. 203, 215 ЦК України, ст.ст. 193, 229, 230, 231 ГК України, п.п. 5.4., 5.5.5., 5.5.6. Договору про Спільну діяльність № 147.

Стислий виклад заперечень відповідача 2.

Відповідач 2 вважає, що позивач не міг не знати про укладення спірного Договору, оскільки оплата наданих послуг за цим договором здійснювалась відповідачем 2 з рахунку спільної діяльності та була відображена в бухгалтерському обліку Спільної діяльності.

Позивач не міг не знати про існування спірного договору, так як у Звіті про фінансові результати відображались витрати, набуті в процесі спільної діяльності, у тому числі й витрати на прийом, підготовку та транспортування природного газу.

Позивач мав право вимагати проведення засідання Комітету з метою ознайомлення та затвердження Річної програми робіт спільної діяльності, Звітів про виконання програми робіт спільної діяльності, фінансових звітів та ознайомлюватись з усіма документами, що пов»язані із веденням Спільної діяльності.

Позивач та відповідач 1 не мають та не мали власних потужностей для підготовки газу з Тинівського родовища, а також власних трубопроводів для його передачі в газотранспортну чи газорозподільчу систему або безпосередньо споживачам. В зв»язку з цим оператор спільної діяльності в інтересах учасників цієї діяльності з 2004 р. укладав аналогічні договори з надання таких же послуг. Позивачу було відомо про укладення таких угод. Ці угоди, як і спірний Договір, є необхідними, оскільки були спрямовані на досягнення мети, встановленої п. 1.1. Договору про Спільну діяльність.

Відповідач 2 вважає, що в силу приписів ст.ст. 216, 241 ЦК України та ст. 207 ГК України спірний договір може бути визнаний недійсним лише на майбутнє.

Відповідач 2 також посилається на норми ч. 3 ст. 92 ЦК України та зазначає, що вимога про визнання правочину недійсним на підставі ст. 215 ЦК України може бути заявлена однією із сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненим правочином. Позивачем не зазначено, яке його право чи законний інтереса порушено спірним правочином.

Стислий виклад заперечень відповідача 1.

Відповідач 1 зазначає, що позивачу надавалась інформація щодо планів на укладення спірного договору та суми планових витрат на надання послуг за вказаним договором. У позивача не було жодних зауважень щодо цієї обставини, що свідчить про його схвалення спірного договору. Відповідач 1 вважає, що вуглеводні, які транспортувались відповідачем 2 в процесі виконання договору про спільну діяльність № 147, були спільною власністю учасників спільної діяльності. За таких обставин, на думку відповідача 1, позивач не обгрунтував, які його права чи охоронювані законом інтереси порушено внаслідок укладення спірного договору та яким чином вони будуть поновлені шляхом визнання спірного договору недійсним. Строк дії Договору про спільну діяльність від 25.04.2003 р. № 147 закінчився 14.05.2016 р. Позов у справі подано в грудні 2016 р. Таким чином, позивачем, на думку відповідача 1, не обгрунтовано, як будуть поновлені його права та законні інтереси шляхом визнання такого договору недійсним на майбутнє.

Стислий виклад заперечень позивача щодо пояснень відповідачів.

Позивач вказує, що укладання аналогічних договорів за попередні періоди не свідчить ані про наміри, ані про бажання позивача, як учасника договору про спільну діяльність, продовжувати господарські відносини з відповідачем 2.

Листи, які скеровувались на адресу позивача відповідачем 1, не свідчать про попереднє погодження спірного договору. Скеровані на адресу позивача відповідачем 1 Програма робіт, Фінансовий план і Бюджет спільної діяльності на 2016 рік, не були затверджені на засіданні комітету з управління спільної діяльності.

Ознайомлення з усіма документами, що пов»язані з веденням спільної діяльності, є правом, а не обов»язком позивача. Тому позивач вважає, що спірний договір не погоджувався комітетом з управління спільною діяльністю та не приймався ним до виконання.

Позивач вказує, що укладення спірного Договору завдало збитків учасникам спільної діяльності та поставило під сумнів отримання прибутку учасниками спільної діяльності, що підтверджується ухвалою Господарського суду Львівської області про відкриття провадження у справі № 914/2657/16 про стягнення з учасників спільної діяльності 579765,53 грн.

Уклавши спірний договір, відповідачі у справі позбавили позивача права вибору контрагента та визначення умов договору.

Укладення спірного договору позбавило можливості самостійно здійснювати реалізацію видобутого природного газу з Тинівського родовища, а не замовляти у відповідача 2 послуги з його прийому, підготовки та транспортування.

На час дії оспорюваного договору позивач не отримав жодних дивідендів по Договору про спільну діяльність.

Стислий виклад додаткових пояснень відповідача 2.

Відповідач 2 стверджує, що позивачем не вчинялись дії щодо зміни контрагента за договором про прийом, підготовку та транспортування видобутого газу, хоча позивачу й було відомо, що видобування природнього газу без його подальшого транспортування є неможливим.

Договір на надання згаданих вище послуг міг бути укладений лише з відповідачем 2, у якого є газотранспортні мережі в районі Тинівського газового родовища. Докази наявності газотранспортних мереж у цьому районі інших господарюючих суб»єктів відсутні.

Позивачу достовірно було відомо про наявність спірного договору так як протягом його дії не було жодних претензій щодо надання послуг з підготовки, прийому та транспортування природного газу через мережі ГПУ «Львівгазвидобування».

Відповідач 2 стверджує, що долученими ним до матеріалів справи листами підтверджується та обставина, що позивач, як учасник договору про спільну діяльність, був ініціатором приєднання саме до мереж відповідача 2.

Стислий виклад пояснень відповідача 1.

Відповідач 1 вказує, що згідно з Програмою спільної діяльності на Тинівському газовому родовищі відповідач 2 був підрядною організацією, яку учасники спільної діяльності уповноважили на облаштування Тинівського газового родовища.

На території Тинівського газового родовища немає інших підприємств, які б здійснювали підготовку та транспортування газу з Тинівського газового родовища, або володіли б обладнанням для виконання таких робіт, окрім відповідача 2. Оскільки позивач знав, що у 2016 р. на Тинівському газовому родовищі здійснювалась спільна діяльність, то йому було відомо, що підготовку та транспортування газу з цього родовища здійснював відповідач 2.

Про витрати на послуги відповідача 2 позивач знав з отриманого 13.01.2016 р. Фінансового плану на 2016 р.

Стислий виклад заперечень позивача.

Позивач вказує, що ані програма робіт, ані Фінансовий план та Бюджет спільної діяльності на 2016 рік не містили жодної інформації про укладення спірного Договору. Ці документи не були затверджені на засіданні Комітету з управління спільної діяльності, не підписувались позивачем та не приймались ним до виконання. Позивач стверджує, що укладення спірного договору завдало йому збитків.

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі.

У зв»язку з передачею справи на новий розгляд до Господарського суду Львівської області на підставі постанови Верховного Суду від 16 травня 2018 р., Господарським судом Львівської області прийнято справу № 914/3095/16 до провадження та ухвалено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження. Підготовчі засідання у справі відкладались та у них оголошувались перерви з підстав, зазначених в ухвалах суду. Ухвалою суду від 22.11.2018 р., з огляду на правову позицію Верховного Суду, викладену у його постанові від 02.05.2018 р. у справі № 907/638/15, призначено колегіальний розгляд справи № 914/3095/16. Згідно з Витягом з протоколу автоматичного визначення складу колегії суддів від 27.11.2018 р., членами колегії визначено суддів Рима Т.Я. та Синчука М.М. Ухвалою суду від 05.12.2018 р. виправлено описки в ухвалі суду від 03.12.2018 р. У зв»язку з перебуванням судді Синчука М.М. у відпустці, внаслідок атоматизованого розподілу справи суддю Синчука М.М. замінено на суддю Манюка П.Т. У зв»язку з перебуванням судді Рима Т.Я. у відпустці, внаслідок атоматизованого розподілу справи суддю Рима Т.Я. 23.01.2019 р. замінено на суддю Стороженко О.Ф. Ухвалою суду від 23.01.2019 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 19.02.2019 р.

Постановою Верховного Суду від 16 травня 2018 року скасовано Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 25.01.2018 та рішення Господарського суду Львівської області від 16.11.2017 у справі №914/3095/16. Справу передано на новий розгляд до Господарського суду Львівської області.

Скасовуючи наведені вище судові рішення у справі № 914/3095/16, Верховний Суд дав такі вказівки: враховуючи підставу позовних вимог, слід зясувати, як наявність або відсутність обставин, з якими ст. 92 ЦК України повязує також юридичну силу обмежень повноважень щодо представництва юридичної особи, так і наявність або відсутність обставин, з якими ст. 241 ЦК України повязує чинність правочину у разі його наступного схвалення.

Зясувати, чи було вчинено позивачем юридично значимі дії, спрямовані на схвалення спірного договору.

Встановити, яке саме право позивача порушується або не визнається, або оспорюється у звязку з укладенням спірного договору.

Перевірити доводи відповідачів про те, що позивач не міг не знати про існування оспорюваних договірних відносин, так як у звіті про фінансові результати відображаються витрати, набуті в процесі спільної діяльності, зокрема і витрати на прийом, підготовку та транспортування природного газу.

Надати оцінку тому факту, що оператор спільної діяльності, діючи в інтересах його учасників, укладав аналогічні договори між ПАТ "Укргазвидобування", ТОВ "Нафтогазрембуд-1" та Корпорацією "Укрнерудпром" (частка Корпорації "Укрнерудпром" перейшла до ТОВ "Нафтогазрембуд-1" відповідно до додаткової угоди № 02/14 від 28.08.2014) і в попередні роки.

Надати оцінку поясненням відповідачів про те, що укладання таких угод є необхідним (в них зацікавлений і позивач), оскільки вони спрямовані на досягнення мети договору про спільну діяльність.

З'ясувати обставини, які можуть свідчити як про обізнаність позивача про укладення оспорюваного договору, так і про наступне схвалення ним правочинів в розумінні ст. 241 ЦК України, зокрема, надати оцінку поясненням відповідачів на предмет наступного схвалення спірного договору, а також наступне виконання цього договору.

Дослідити обставини щодо вчинення дій, які б підтверджували прийняття до виконання спірного правочину позивачем чи наступне схвалення цього правочину позивачем, в межах наданих йому повноважень.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив таке.

25 квітня 2003 року між ДП НАК "Надра України" "Західукргеологія" та Корпорацією "Укрнерудпром" (ТОВ "Нафтогазрембуд-1") укладено договір №147 (зі змінами та доповненнями в редакції додаткової угоди від 28.08.2014 №02/14) про спільну діяльність (том І, а.с. 16-21). Предметом цього договору була спільна інвестиційна та виробнича діяльність учасників з приводу організації й здійснення геологічного вивчення, у тому числі дослідно-промислової розробки Тинівського родовища та можливої промислової розробки Тинівського родовища з метою одержання прибутку.

27 січня 2016 року між ПАТ "Укргазвидобування" (виконавець) в особі директора філії Газопромислове управління "Львівгазвидобування" ОСОБА_5, який діяв на підставі довіреності № 2-17 від 08.12.2015, з однієї сторони, та ТОВ "Нафтогазрембуд-1" (замовник), як оператором по договору №147 про спільну діяльність від 25.04.2003 (в редакції додаткової угоди від 28.08.14 №02/14, укладеної між ДП НАК "Надра України" "Західукргеологія" та ТОВ "Нафтогазрембуд-1"), в особі виконавчого директора ОСОБА_4, який діяв на підставі довіреності від 30.12.2015 р. (том І, а.с. 32), укладено договір №ЛГВ-71/06-16 з додатком (том І, а.с. 28-31). Відповідно до умов цього договору відповідач 1 зобовязувався із власних свердловин Тинівського газового родовища подати природній газ до УПГ-Грушів, а виконавець зобовязувався надати послуги по прийому, підготовці на УПГ-Грушів та транспортуванню природного газу замовника в систему магістральних газопроводів ПАТ "Укртрансгаз".

Згідно з п. 1.2 договору №ЛГВ-71/06-16 від 27.01.2016, фактичний обсяг природного газу замовника, прийнятий, підготовлений та протранспортований виконавцем, визначається згідно з показниками комерційного вузла обліку газу, який є власністю замовника і встановлений на УПГ-Грушів.

Сторони спірного договору у п. 3.1 договору погодили, що прогнозований обєм видобутку газу в 2016 році становить 5650 тис. м куб.

Пунктом 7.1 договору №ЛГВ-71/06-16 від 27.01.2016 передбачено, що загальна вартість послуг по підготовці газу, наданих в поточному місяці, визначається на підставі акта прийому-передачі природного газу і оформляється актом передачі-приймання наданих послуг, що є підставою для остаточного розрахунку.

ДП НАК "Надра України" "Західукргеологія" та ТОВ "Нафтогазрембуд-1" видано спільну Довіреність 30.12.2015 р. виконавчому директору спільної діяльності ОСОБА_4 Ця довіреність видана відповідачем 1 та позивачем на правах учасників Договору про спільну діяльність № 147-СД від 25.04.2003 р. Відповідно до Довіреності, ОСОБА_4 мав право діяти у відносинах із третіми особами від імені довірителів стосовно всіх питань здійснення учасниками спільної діяльності та вчиняти будь-які дії, які стосуються діяльності довірителів, повязаної з виконанням умов договору про спільну діяльність, а саме укладати договори та угоди, в тому числі на придбання матеріально-технічних ресурсів та енергоносіїв для потреб спільної діяльності, а також договори та угоди на послуги та підрядні роботи на суму, що не перевищує 100000,00 грн. Однак, укладення кредитних договорів, договорів застави, гарантії, поруки, укладання договорів та угод або ряду повязаних між собою договорів, а також здійснення платежів на суму, що перевищує 100000,00 грн підлягає обовязковому письмовому погодженню з довірителями.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з такого.

Згідно з приписами ст.ст. 15, 16, 92, 203, 215, 241, 1130, 1131, 1135 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. За захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу кожна особа має право звернутися до суду.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України. Такими підставами, зокрема є: суперечність змісту правочину ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відсутність у особи, яка вчиняє правочин, необхідного обсягу цивільної дієздатності. Відсутність вільного і такого, що відповідає внутрішній волі учасника правочину волевиявлення. Правочин має не спрямовано на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

Правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину.

За договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов'язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові.

Спільна діяльність може здійснюватися на основі об'єднання вкладів учасників (просте товариство) або без об'єднання вкладів учасників.

Договір про спільну діяльність укладається у письмовій формі.

Умови договору про спільну діяльність, у тому числі координація спільних дій учасників або ведення їхніх спільних справ, правовий статус виділеного для спільної діяльності майна, покриття витрат та збитків учасників, їх участь у результатах спільних дій та інші умови визначаються за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом про окремі види спільної діяльності.

У відносинах із третіми особами повноваження учасника вчиняти правочини від імені всіх учасників посвідчується довіреністю, виданою йому іншими учасниками, або договором простого товариства.

У відносинах із третіми особами учасники не можуть посилатися на обмеження прав учасника, який вчинив правочин, щодо ведення спільних справ учасників, крім випадків, коли вони доведуть, що на момент вчинення правочину третя особа знала або могла знати про наявність таких обмежень.

Учасник, який вчинив від імені всіх учасників правочин, щодо якого його право на ведення спільних справ учасників було обмежене, або вчинив в інтересах усіх учасників правочин від свого імені, може вимагати відшкодування здійснених ним за свій рахунок витрат, якщо вчинення цього правочину було необхідним в інтересах усіх учасників. Учасники, яким внаслідок таких правочинів було завдано збитків, мають право вимагати їх відшкодування.

Що стосується з»ясування наявності або відсутності обставин, з якими ст. 92 ЦК України повязує юридичну силу обмежень повноважень щодо представництва юридичної особи, то суд дійшов висновку, що відповідач 2 знав та за всіма обставинами не міг не знати про наявність обмежень, встановлених Довіреністю від 30 грудня 2015 р., оскільки спірний Договір містить посилання на цю довіреність, як на підставу вчинення ОСОБА_4 юридично значимих дій із укладення цього договору.

Однак, суд встановив, що відповідачем 1 надавалась позивачу інформація щодо планів на укладення спірного договору та суми планових витрат па надання послуг за вказаним договором, і у позивача не було жодних зауважень щодо цієї обставини. Наведене свідчить про схвалення спірного договору позивачем. Відповідач 1 звертався до позивача з листом від 18.12.2015 року про направлення Програми робіт, фінансового плану і Бюджету спільної діяльності на 2016 рік по Тинівському газовому родовищу для підписання (том справи ІІ, а.с. 90). Документи отримано позивачем 21.12.2015 року ( ОСОБА_6В.). Вказане підтверджується відповідною відміткою та підписом представника позивача на листі та визнавалось представником позивача у судових засіданнях.

У розділі Калькуляція планової собівартості в графі "Операторське обслуговування (ЛГВ) вказано 695, тис. грн. витрат «Львівгазвидобування», яке є філією відповідача 2 у справі.

З листа відповідача 1 від 12 січня 2016 р. за № 12/01-1, який отримано позивачем 13.01.2016 р. (том справи ІІ, а.с. 91), вбачається, що відповідач 1 на вимогу позивача роз»яснював йому, що до розділу «Інші видатки» (п. 4 Бюджету спільної діяльності) входить операторське обслуговування ГПУ «Львівгазвидобування», яке є структурним підрозділом відповідача 2 та яке від імені відповідача 1 укладало спірний договір.

З наведеного листування сторін вбачається, що позивачу було відомо про необхідність понесення учасниками спільної діяльності витрат на оплату послуг структурного підрозділу відповідача 2, а саме: обслуговування ГПУ «Львівгазвидобування», а також про необхідний розмір цих витрат на 2016 рік.

Позивач не міг не знати, що цивільні права та обов»язки, у тому числі й з надання послуг та оплати цих послуг, виникають з підстав, передбачених ст. 11 ЦК України, зокрема з договорів та інших правочинів.

Позивач, як учасник спільної діяльності, знав, що для здійснення спільної діяльності з здійснення дослідно-промислової розробки та/або промислової розробки Ділянки надр на Тинівському родовищі, в межах Програми робіт спільної діяльності та реалізації видобутих вуглеводнів і отримання прибутку учасниками спільної діяльності (п. 1.1. Додаткової угоди № 02/14 до Договору № 147 (том справи І, а.с. 16-27, 33-40), необхідним є надання третіми особами учасникам спільної діяльності послуг по прийому, підготовці та транспортуванню природного газу в систему магістральних газопроводів та облаштування газопроводів шлейфів від свердловин Тинівського газового родовища. Договори на надання перелічених вище послуг учасникам спільної діяльності укладались між відповідачем 2 та учасниками спільної діяльності, починаючи з 2004 року. Вказане підтверджується наявними у матеріалах справи належно завіреними копіями таких договорів (том справи І, а.с. 65-85).

Як вбачається з Програми спільної діяльності на Тинівському газовому родовищі на 2003 рік, Газопромислове управління «Львівгазвидобування» було підрядною організацією, яку учасники спільної діяльності уповноважили на облаштування Тинівського газового родовища.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про нафту і газ", облаштування родовища це комплекс проектних, вишукувальних, будівельних та інших робіт, які необхідно провести для введення родовища в промислову (дослідно-промислову) розробку, або робіт з будівництва, капітального ремонту, реконструкції і технічного переоснащення на діючих (облаштованих) родовищ.

Вказане свідчить про те, що Газопромислове управління «Львівгазвидобування» на замовлення учасників спільної діяльності здійснило проектні та будівельні роботи на родовищі, в тому числі, пов'язані із встановленням устаткування, необхідного для забору та транспортування газу.

Згідно з схемою збору та транспортування газу Тинівського газового родовища, газ, що видобувається на Тинівському газовому родовищі, проходить через вузол комерційного обліку газу, належний ПАТ "Укргазвидобування", після чого поставляється до установок попередньої підготовки газу, належних ПАТ "Укргазвидобування", та через дотискуючу компресорну станцію потрапляє до магістрального газопроводу.

Докази існування інших підприємств, які б здійснювали підготовку та транспортування газу з Тинівського газового родовища, або володіли обладнанням, необхідним для виконання наведених вище робіт, на території Тинівського газового родовища, у матеріалах справи немає.

Суд дійшов висновку, що спірний договір не порушує прав та охоронюваних законом інтересів позивача, як учасника спільної діяльності, ще й з огляду на такі обставини.

Позивач та відповідач 1 здійснювали діяльність на Тинівському газовому родовищі на підставі договору про спільну діяльність № 147 від 25.04.2003 року. Учасники спільної діяльності у цьому договорі погодили, що Спільна діяльність це діяльність Учасників, яка відповідає чинному законодавству, регулюється цим Договором, пов'язана з користуванням надрами, без створення юридичної особи, яка є об'єктом спільного контролю Учасників відповідно до даного Договору, заснована на юридичній рівності, вільному волевиявленні та майновій самостійності Учасників.

Учасники Спільної діяльності здійснювали геологічне вивчення, у тому числі дослідно-промислову розробку ділянки надр на Тинівському родовищі. Відповідно до пп."б" п.6.1 Договору, спільна часткова власність Учасників за цим Договором включала: майно/грошові кошти, створене/набуті в результаті Спільної діяльності. Таким чином, вуглеводні, які транспортувались ПАТ «Укргазвидобування» в процесі виконання Договору про спільну діяльність від 25.04.2003 року №147, були спільною власністю учасників спільної діяльності.

Позивач знав, що видобуток природного газу із свердловин, за відсутності газосховища, без здійснення його транспортування газотранспортними мережами, в рамках спільної діяльності, є неможливим. У матеріалах справи відсутні та позивачем суду не надані докази існування на праві власності чи на праві користування учасників спільної діяльності сховищ, резервуарів, технологічних можливостей для зберігання видобутого газу. У матеріалах справи немає та позивачем суду не надано доказів того, що він звертався до відповідача 1 з вимогою залучити іншого контрагента для надання послуг по прийому, підготовці та транспортуванню видобутого природного газу із свердловин Тинівського газового родовища і що таке залучення іншого виконавця послуг було технологічно можливим. Посилання представника позивача у судовому засіданні на ту обставину, що видобутий природний газ міг зріджуватися та транспортуватися автомобільним транспортом, не підтверджене жодними поданими позивачем і наявними у матеріалах справи доказами.

У матеріалах справи немає та позивачем суду не подано доказів, які б спростовували доводи відповідачів про те, що, укладаючи спірний договір, відповідач 1 укладав правочин, який був необхідним в інтересах усіх учасників спільної діяльності, та можливість укладення якого передбачена ч. 4 ст. 1135 ЦК України.

Відповідно до п. 2.7. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 р. за № 11, спірний договір може бути визнано недійсним лише на майбутнє з моменту набрання рішенням суду законної сили.

Строк дії Договору № 147 про спільну діяльність закінчився на момент звернення позивача з позовом до суду. Позивачем не обґрунтовано, яким чином його права та законні інтереси будуть поновлені шляхом визнання цього договору недійсним на майбутнє. Посилання позивача на порушення провадження у справі № 914/2657/16 про стягнення з відповідача 1 та позивача 579765,53 грн., а також на ухвалу Господарського суду Львівської області про порушення провадження у справі № 914/2657/16 (том справи ІІ, а.с. 115), як на доказ понесення позивачем збитків, судом до уваги не беруться. Відкриття судом провадження у справі про стягнення заборгованості (п. 3 ухвали) не є доказом понесення позивачем збитків внаслідок укладення між відповідачами спірного договору.

Суд встановив, що надані відповідачем 2 на підставі спірного договору учасникам спільної діяльності послуги, факт надання яких підтверджується актами передачі-приймання наданих послуг (том справи І, а.с. 59-63), оплачено в сумі 724130,96 грн. Вказане підтверджується реєстром розрахункових документів від 16 вересня 2016 р. (том справи І, а.с. 64). Оплату здійснено через Окремий рахунок спільної діяльності у розмірі, що перевищує 100000 грн. Такий платіж відповідно до Довіреності від 30 грудня 2015 р. теж потребував письмового погодження з позивачем. Здійснення цього платежу свідчить про вчинення учасниками спільної діяльності, у тому числі й позивачем, юридично значимих дії, спрямованих на схвалення спірного договору. На підставі цього доказу та факту здійснення згаданого вище платежу, суд дійшов висновку про наступне схвалення учасниками спільної діяльності спірного правочину, що тягне за собою наслідки, встановлені статтею 241 ЦК України.

Враховуючи усе викладене вище у сукупності, у суду відсутні правові підстави для задоволення позову.

На підставі ст. 129 ГПК України судові витрати у справі, у тому числі за розгляд справи у судах апеляційної та касаційної інстанцій, покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 13, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 129, 236-241, 247-252, 327 ГПК України, господарський суд -

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні позову Дочірнього підприємства Національної акціонерної компанії Надра України Західукргеологія (79000, м. Львів, пл.Міцкевича,8 ) до Товариства з обмеженою відповідальністю Нафтогазрембуд-1 (79053, м. Львів, вул. В. Великого, 18, ) та Акціонерного товариства Укргазвидобування (04053, м. Київ, вул. Кудрявська, 26/28, ) відмовити повністю.

Стягнути з Дочірнього підприємства Національної акціонерної компанії Надра України Західукргеологія (79000, м. Львів, пл.Міцкевича,8 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Нафтогазрембуд-1 (79053, м. Львів, вул. В. Великого, 18, ) 2756 грн. судового збору.

Стягнути з Дочірнього підприємства Національної акціонерної компанії Надра України Західукргеологія (79000, м. Львів, пл.Міцкевича,8 ) на користь Акціонерного товариства Укргазвидобування (04053, м. Київ, вул. Кудрявська, 26/28, ) 2756 грн. судового збору.

Накази видати після набрання рішенням суду законної сили.

2. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

3. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

4. Апеляційна скарга на рішення суду подається до або через Західний апеляційний господарський суду протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 22.02.2019 р.

Головуючий суддя Бортник О.Ю.,

Суддя Манюк П.Т.,

Суддя Стороженко О.Ф.