РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

21.02.2019Справа № 910/14874/18

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Транспортна компанія «Дніпротранснафта» (Дніпропетровська обл., м. Кам'янське)

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Атлас СМД Україна» (м. Київ)

про стягнення 3.792.051,66 грн.

Суддя Ващенко Т.М.

Секретар судового засідання Шаповалов А.М.

Представники сторін:

від позивача: Єльчанінова І.О.

від відповідача: Борсук В.М.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю Транспортна компанія "Дніпротранснафта" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Атлас СМД Україна" про стягнення 3.792.051,66 грн., з яких: 3.250.368,00 грн. основного боргу, 353.517,74 грн. пені, 158.292,93 грн. інфляційних втрат, 29.872,99 грн. 3% річних.

Також позивач просить суд покласти на відповідача судовий збір в сумі 56.880,77 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано невиконанням відповідачем умов Договору поставки нафтопродуктів № 03101 від 03.10.17.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.11.18. відкрито провадження у справі № 910/14874/18 та призначено підготовче засідання на 18.12.18.

13.12.18. відповідачем подано письмовий відзив на позовну заяву, в якому Товариство з обмеженою відповідальністю «Атлас СМД Україна» проти позову заперечує та вказує на те, що строк виконання зобов'язання зі сплати за поставлений товар умовами укладеного між сторонами Договору не встановлений. Також відповідач не погоджується з розрахунком пені, 3% річних, інфляційних втрат, вказуючи, що граничною датою оплати товару є 16.11.18., а не 10.07.18., а обов'язок зі сплати виник після звернення Товариства з обмеженою відповідальністю Транспортна компанія «Дніпротранснафта» з даним позовом до суду.

18.12.18. судом без виходу до нарадчої кімнати постановлено ухвалу про оголошення перерви в підготовчому засіданні до 24.01.19.

29.12.18. позивачем подано відповідь на відзив.

24.01.19. судом без виходу до нарадчої кімнати постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи № 910/14874/18 до судового розгляду по суті на 21.02.19.

В судовому засіданні 21.02.19. судом розпочато розгляд справи по суті.

Відповідно до ст. 194 ГПК України завданням розгляду справи по суті є розгляд і вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат.

При розгляді справи по суті судом було заслухано вступне слово, з'ясовано обставини справи та досліджено докази відповідно до ст.ст. 208-210 ГПК України, після чого суд перейшов до судових дебатів (ст.ст. 217, 218 ГПК України).

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача не визнав заявлені позовні вимоги у повному обсязі та просив суд відмовити у задоволенні позову повністю.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 21.02.19. судом проголошено вступну та резолютивну частину рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено у термін, передбачений ч. 6 ст. 233 ГПК України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

За змістом ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За приписами ст. ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають, зокрема, з договору.

Згідно зі ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. (ст. 712 Цивільного кодексу України).

03.10.17. між позивачем (Постачальник) та відповідачем (Покупець) укладено Договір поставки нафтопродуктів № 03101 (далі - Договір), за умовами якого (пункти 1.1-1.3) Постачальник зобов'язується передати у власність Покупця нафтопродукти (далі - Товар), а Покупець зобов'язується прийняти Товар і оплатити його на умовах, передбачених цим Договором. Асортимент, кількість, ціна, умови поставки і оплати Товару (партії Товару) та інші умови, погоджуються сторонами в Заявці як невід'ємної частини Договору, поданої письмово Покупцем, шляхом направлення на електрону адресу Постачальника, визначену у Договорі з одночасним обов'язковим направленням оригіналу, рекомендованим листом з описом або кур'єрською службою на адресу Постачальника, визначену Договором. Всі товаросупровідні документи на Товар (партію Товару) є специфікацією в розумінні ст. 266 Господарського кодексу України та складають невід'ємну частину цього Договору.

Строк дії Договору сторонами погоджено пунктом 5.1 з моменту його підписання представниками сторін та скріплення печаткою і діє до 31.12.17., а в частині виконання зобов'язань - до повного їх виконання.

Додатковою угодою № 1 від 01.12.17. до Договору, сторони продовжили строк дії Договору до 31.12.18.

З огляду на встановлений ст. 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги Договір як належну підставу, у розумінні норм ст. 11 названого Кодексу України, для виникнення у третьої особи та відповідача взаємних цивільних прав та обов'язків з постачання товару.

За своїм змістом та правовою природою Договір є договором поставки, який підпадає під правове регулювання норм статті 712 Цивільного кодексу України та статей 264-271 Господарського кодексу України. В частині, що не суперечить договору, до вказаного правочину також застосовуються норми Цивільного кодексу України, які регулюють правила купівлі-продажу (статті 655-697 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 662 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Статтею 663 Цивільного Кодексу України передбачено, що продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Постачальник передає Покупцю Товар (партію Товару) на умовах Міжнародних Правил Тлумачень Термінів - «ІНКОТЕРМС» 2010. Поставка Товару (партії Товару) за домовленістю сторін здійснюється на умовах СРТ - поставка, до названого Покупцем пункту призначення. Постачальник вважається таким, що виконав свій обов'язок з поставки Товару (партії Товару), з моменту передачі Товару Покупцю або представнику Покупця згідно належним чином оформленої довіреності. Факт передачі Товару (партії Товару) підтверджується підписаною та оформленою належним чином Товарно-транспортною накладною та Видатковою накладною на Товар (партію Товару). Право власності на Товар (партію Товару) і ризики втрати та/ або пошкодження переходять від Постачальника до Покупця в момент передачі Товару (партії Товару) Покупцю. Датою поставки вважається дата отримання Товару (партії Товару) Покупцем відповідно до умов Договору, що засвідчується підписом уповноважених представників Сторін на видаткових накладних на Товар (партію Товару) (пункти 2.1-2.3 Договору).

Відповідно до п. 1.5 Договору загальна кількість переданого Товару може відрізнятись від передбаченого в Заявці - в залежності від типів, що подаються під навантаження і розвантаження ємностей, інших умов, передбачених діючими нормами і правилами на +/-10% від погодженої кількості.

Позивачем було поставлено відповідачу Товар на загальну суму 3.250.368,00 грн., що підтверджується наступними документами: видаткова накладна № 1673 від 09.07.18. та ТТН № Р1673 від 09.07.18. на суму 413.136,00 грн., видаткова накладна № 1696 від 10.07.18. та ТТН № Р1696 від 10.07.18. на суму 388.170,00 грн., видаткова накладна № 1697 від 10.07.18. та ТТН № Р1697 від 10.07.18. на суму 388.854,00 грн., видаткова накладна № 1770 від 14.07.18. та ТТН № Р1770 від 14.07.18. на суму 404.586,00 грн., видаткова накладна № 1777 від 14.07.18. та ТТН № Р1771 від 14.07.18. на суму 410.400,00 грн., видаткова накладна № 1777 від 15.07.18. та ТТН № Р1777 від 15.07.18. на суму 403.218,00 грн., видаткова накладна № 1813 від 16.07.18. та ТТН № Р1813 від 16.07.18. на суму 419.463,00 грн., видаткова накладна № 1814 від 17.07.18. та ТТН № Р1814 від 17.07.18. на суму 422.541,00 грн.

Вказані видаткові накладні та товарно-транспортні накладні підписані сторонами та скріплені їх печатками.

Також матеріали справи містять рахунки позивача для відповідача на оплату Товару.

Оцінюючи представлені позивачем в обґрунтування викладених в позовній заяві обставин щодо поставки Товару відповідачу докази, суд виходить з наступного.

У відповідності до ст. 664 Цивільного кодексу України обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов'язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв'язку для доставки покупцеві.

Статтею 688 Цивільного кодексу України на покупця покладено обов'язок повідомити продавця про порушення умов договору щодо кількості, асортименту, якості, комплектності товару в розумний строк після того, як порушення могло бути виявлене відповідно до характеру і призначення товару.

Жодних заперечень з приводу отримання Товару відповідачем суду надано не було.

Отже, суд при розгляді справи приймає до уваги відсутність у відповідача, як Покупця за Договором, будь-яких заперечень та претензій щодо належного виконання Постачальником прийнятих за Договором зобов'язань з передання Товару.

Зважаючи на викладені вище обставини та виходячи з положень ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України, за висновками суду, представлені до матеріалів справи видаткові накладні та товарно-транспортні накладні є належним доказом передачі Товару відповідачу, а отже виконання позивачем своїх зобов'язань з поставки Товару на суму 3.250.368,00 грн. в межах Договору здійснено належним чином.

Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 691 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Частиною 1 ст. 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

В ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України зазначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктами 3.1-3.4 Договору сторони погодили наступне. Ціна Товару (партії Товару) встановлюється в національній валюті України - гривні та визначається в рахунку - фактурі на оплату, що виданий на підставі Заявки та відповідає ціні Товару (партії Товару) у видатковій накладній. В разі поставки Товару (партії Товару) засобами Постачальника вартість послуг по доставці Товару (партії Товару) включається в ціну партії Товару. Поставка Товару (партії Товару) може здійснюватися на умовах 100% попередньої оплати або оплати за Товар (партію Товару) з відстроченням платежу, про що обов'язково зазначається в Заявці (Додаток № 1 до Договору). Покупець зобов'язується здійснити оплату за Товар (партію Товару) на підставі отриманого рахунку - фактури, який направляється Покупцю на його електронну адресу, вказану в п.9 даного Договору. Оригінал рахунку - фактури та видаткової накладної Постачальник направляє Покупцю поштою на адресу, визначену у Договорі. Отриману електронною поштою видаткову накладну Покупець зобов'язується підписати та направити на електрону адресу Постачальника, визначену Договором, а оригінал - в порядку, передбаченому п. 2.4 Договору. Покупець здійснює оплату Товару шляхом перерахування грошових коштів в національній валюті України на поточний рахунок Постачальника. Датою оплати Товару вважається дата зарахування грошових коштів, зазначених в рахунку - фактурі, на поточний рахунок Постачальника.

Відповідач вказує, що позивачем рахунки було надіслано, а відповідачем отримано 09.11.18., однак, до відзиву не додає жодних доказів на підтвердження вказаного.

Натомість, позивачем доведено наступне.

Електронна адреса відповідача - , вказана у реєстрах та відповідає дійсності, оскільки саме з зазначеної електронної адреси було здійснено обмін інформацією, актів звірки, рахунків тощо між позивачем та відповідачем, відповідну електронну адресу зазначено відповідачем при подачі відзиву на позовну заяву. Рахунки за поставки бітуму від 09.07.18., 10.07.18., 14.07.18., 15.07.18., 16.07.18., 17.07.18. були направлені на електронну адресу відповідача 09.07.18., 10.07.18. (два відправлення), 12.07.18., 16.07.18., 17.07.18., 19.07.18. (два відправлення) згідно копії скріншотів щодо відправлення кореспонденції засобами електронного зв'язку.

При цьому судом враховано, що згідно з пунктом 8.6 Договору документи, які направлені електронною поштою однією із сторін іншій до моменту їх обміну на оригінали, мають повну юридичну силу, погоджують права та обов'язки для сторін, можуть бути представлені в судових інстанціях в якості належних доказів та не можуть оскаржуватись стороною від імені якої вони були відправлені до моменту їх обміну на оригінал. Обмін за цим Договором оригінальними примірниками здійснюється сторонами шляхом направлення на поштову адресу сторін, визначену п. 9 Договору, рекомендованим листом з описом або кур'єрською службою.

Відповідно до заявки-специфікації на поставку нафтопродуктів № 18 від 09.07.18. та № 19 від 12.07.18. умовою оплати за поставку нафтопродуктів визначена 100% оплата з моменту актування Замовником.

Відповідачем не заперечено та не спростовано підписання представлених до матеріалів справи видаткових накладних та товарно-транспортних накладних днем, яким вони датуються (дата поставки Товару).

Судом враховано правову позицію, викладену в постанові судової палати у господарських справах верховного Суду України від 19.08.14., про те, що згідно зі статтею 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Зі змісту наведеної норми вбачається, що за загальним правилом, обов'язок покупця оплатити товар виникає після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на товар. Це правило діє, якщо спеціальними правилами, або договором купівлі-продажу не встановлено інший строк оплати. Відтак, обов'язок відповідача оплатити товар (з огляду на приписи ст. 692 ЦК України) виникає з моменту його прийняття.

За вказаних обставин, враховуючи умови Договору та встановлені факти та обставини, суд дійшов висновку що строк оплати Товару на суму 3.250.368,00 грн. настав з моменту його прийняття.

Оскільки відповідачем Товар оплачено не було, позивач направив 12.09.18. Покупцю претензію № 11/09/2018/1_Ю від 11.09.18. з вимогою сплатити наявну заборгованості на суму 3.250.368,00 грн.

Неотримавши відповіді на вказану претензію та грошових коштів в оплату поставленого за Договором Товару на означену суму, позивач звернувся з даним позовом до суду.

За приписами ст. ст. 525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

Згідно зі ст. ст. 76-77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Твердження позивача з боку відповідача належними та допустимими у розумінні ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами не спростовані.

З огляду на вказане, борг відповідача перед позивачем за поставлений за Договором Товар за представленими до матеріалів справи документами становить 3.250.368,00 грн., з огляду на що вказана сума заборгованості підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Таким чином, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню повністю.

Позивачем пред'явлено до стягнення 158.292,93 грн. інфляційних втрат, 29.872,99 грн. 3% річних.

Згідно зі статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. (Відповідної правової позиції дотримується Верховний Суд України у постанові № 3-12г10 від 08.11.10.).

Крім вказаного, відповідно до п. 4.3 Договору за прострочення виконання грошового зобов'язання по оплаті поставленого Товару (партії Товару) більш ніж на сім календарних днів Покупець сплачує Постачальнику суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь строк прострочення.

Судом встановлено, що періоди для нарахування 3% річних та інфляційних втрат позивачем визначено вірно (розрахунок, викладений разом з поданням заяви про усунення недоліків позовної заяви), здійснено перерахунок та встановлено, що розмір 3% річних становить 29.818,25 грн., розмір інфляційних втрат становить 103.342,85 грн., внаслідок чого вказані суми підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. 3% річних в сумі 54,74 грн. та інфляційні втрати в сумі 54.950,08 грн. нараховані безпідставно, з огляду на що суд відмовляє в позові в цій частині.

Щодо вимог позивача про стягнення 353.517,74 грн. пені, суд відзначає викладене далі.

Пунктом 4.2 Договору сторони погодили, що у випадку порушення строків оплати Покупець сплачує Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період прострочення та визначеної від вартості неоплаченого Товару (партії Товару), за кожний день прострочення платежу.

Приписами ст. 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Зазначене кореспондується з нормами ст. 617 Цивільного кодексу України згідно якої особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Згідно з ст. ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Судом встановлено, що періоди для нарахування пені позивачем визначено вірно (розрахунок, викладений разом з поданням заяви про усунення недоліків позовної заяви), здійснено перерахунок та встановлено, що розмір пені, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 352.869,74 грн. Пеню в сумі 648,00 грн. нараховано безпідставно, з огляду на що суд відмовляє в позові в цій частині.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог з підстав задоволення позову частково.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-80, 86, 129, 219, 232, 233, 236-238, 240, 241 ГПК України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Атлас СМД Україна" (01103, м. Київ, вул. Товарна, б. 18/2; ідентифікаційний код 37474227) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Транспортна компанія "Дніпротранснафта" (51909, Дніпропетровська обл., м. Кам'янське, вул. Чайковського, 3-Ж; ідентифікаційний код 37425507) 3.250.368 (три мільйони двісті п'ятдесят тисяч триста шістдесят вісім) грн. 00 коп. основного боргу, 352.869 (триста п'ятдесят дві тисячі вісімсот шістдесят дев'ять) грн. 74 коп. пені, 29.818 (двадцять дев'ять тисяч вісімсот вісімнадцять) грн. 25 коп. 3% річних, 103.342 (сто три тисячі триста сорок дві) грн. 85 коп. інфляційних втрат, 56.045 (п'ятдесят шість тисяч сорок п'ять) грн. 98 коп. судового збору.

3. В іншій частині в позові відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 253, 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України.

Повне рішення складено 22.02.19.

Суддя Т.М. Ващенко