ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

07.02.2019                      Справа № 905/2286/18

Господарський суд Донецької області у складі судді Сковородіної О.М.,

секретар судового засідання Нарожна М.С.,

у справі за позовом: Державного підприємства “Шахтоуправління “Південнодонбаське №1” (85670, Донецька область, м.Вугледар, вул. Магістральна, 4, )

до відповідача: Публічного акціонерного товариства “Українська залізниця” (03150, м. Київ, вул. Тверська, 5, ) в особі регіональної філії “Донецька залізниця” Публічного акціонерного товариства “Українська залізниця” (84404, Донецька область, м. Лиман, вул. Привокзальна, 22, )

про стягнення 1 993, 14 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: не з’явився

від відповідача: не з’явився

В провадженні господарського суду Донецької області знаходиться справа №905/2286/18 у справі за позовом Державного підприємства “Шахтоуправління “Південнодонбаське №1” до відповідача Публічного акціонерного товариства “Українська залізниця” в особі регіональної філії “Донецька залізниця” Публічного акціонерного товариства “Українська залізниця” про стягнення 1 993, 14 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на збитки понесені ним у зв’язку незбереженням вантажу при перевезенні, прийнятого залізницею до перевезення за накладною №53540878 про що складений комерційний акт №463003/493/450.

Позивач в судове засідання 07.02.2019р. не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Відповідач у судове засідання 07.02.2019р. не з’явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

02.01.2019р. на адресу суду від відповідача надійшов відзив №2022/1139 від 26.12.2018р., в якому останній просить суд відмовити у задоволенні позову на підставі того, що позивачем у накладній не зазначено марку вугілля.

Також, відповідач просить суд застосувати строк позовної давності.

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, відповідачем було змінено найменування з Публічного акціонерного товариства “Українська залізниця” на Акціонерне товариство “Українська залізниця”.

Тому, відповідачем у даній справі є Акціонерне товариство “Українська залізниця” в особі регіональної філії “Донецька залізниця”.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши обставини спору, суд встановив.

В грудні 2017р. позивач зі станції Південнодонбаська на адресу вантажоодержувача ПрАТ “ЦЗФ “Мирноградська” направив вугілля кам’яне, не поіменоване, вологість 6,8% за залізничною накладною №53540878 від 24.12.2017р. в вагоні №66693870 у кількості 58400 кг.

По прибуттю на станцію Пологи Придніпровської залізниці, була проведена перевірка ваги вантажу в вагоні №66693870 на 150 тонних електронних вагонних вагах №89 станції Пологи. За результатами проведення перевірки ваги вантажу, був встановлений факт недостачі в розмірі 2 880кг, за накладною – 58 400кг за комерційним актом – 55 520кг.

При комерційному огляді виявлено навантаження у вагоні нижче рівня бортів вагона на 300-400 мм, холмоподібне. На поверхні вантажу маркування не проглядається. Над 4 люком присутня виїмка довжиною 2000мм, на ширину вагона, глибиною 200-300 мм.

Комерційний акт підписано належними особами.

Оцінюючи позовні вимоги, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 909 Цивільного Кодексу України (ЦК) за договором перевезення перевізник зобов'язаний доставити довірений йому відправником вантаж в пункт призначення і видати його уповноваженій на отримання вантажу особі.

Згідно п.2 ст. 924 ЦК перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятого до перевезення вантажу у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Статтею 920 ЦК обумовлено: у разі порушення зобов'язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до ст. 12 Закону України "Про залізничний транспорт" залізниці повинні забезпечувати збереження вантажів на шляху слідування та на залізничних станціях.

Ст. 23 Закону України "Про залізничний транспорт" передбачено, що перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу в межах, визначених Статутом залізниць України. Частиною 2 цієї ж статті встановлено, що за незбереження (втрату, нестачу, псування, пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з незалежних від них причин.

Стаття 110 Статуту залізниць України передбачає, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу з часу його прийняття до перевезення і до моменту видачі одержувачу.

Згідно з ст.113 Статуту залізниць України за незбереження прийнятого до перевезення вантажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача чи пошкодження виникли з не залежних від перевізника причин.

Згідно ст.26 Закону України "Про залізничний транспорт" обставини, які можуть служити підставою для матеріальної відповідальності перевізників вантажу засвідчуються актами; порядок і терміни складення актів визначаються Статутом залізниць України.

Відповідно до ст.130 Статуту залізниць України право на пред'явлення до залізниці претензій та позовів у разі недостачі, псування або пошкодження вантажу має одержувач - за умови пред'явлення накладної, комерційного акта і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу.

Статтею 129 Статуту залізниць України передбачено, що обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць; для засвідчення маси і кількості вантажу з даними, зазначеними у транспортних документах, складається комерційний акт.

Факт нестачі за спірним перевезенням матеріалами справи підтверджений, зокрема, комерційним актом.

Відповідачем не доведено, що нестача виникла з незалежних від перевізника причин.

Відповідно до ч.2 ст.114 Статуту залізниць України недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Згідно ст.115 Статуту залізниць України вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

Недостача вантажу в вагоні №66693870 з урахуванням природної втрати маси вантажу з застосуванням 2% маси, зазначеної в перевізному документі дорівнює 1712кг.

Відповідно до розрахунку кількості та вартості втраченого вугілля за підписом головного бухгалтера та в.о. заступника директора з комерційних питань вартість 1 тони вугілля у вагоні №66693870 дорівнює 1 164,22 грн., тому, сума недостачі складає: 1712кг х 1164,22 грн. :1000 = 1993,14 грн.

Суд, перевіривши розрахунки позивача суми вартості недостачі, встановив, що він є арифметично вірним, та заявлена сума вартості недостачі в розмірі – 1993,14 грн. підлягає стягненню в повному обсязі.

Заперечення відповідача щодо відсутності доказів в підтвердження кількості та вартості відправленого вантажу у вагоні №66693870, судом відхилені, оскільки, розрахунком кількості та вартості втраченого вугілля за підписом головного бухгалтера та в.о. заступника директора з комерційних питань вартість визначені: кількість відправленого вантажу, вартість 1 тони вугілля у вагоні №66693870, яка дорівнює 1164,22 грн.

Відповідач у відзиві зазначає, що відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність – це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із позовною давністю. (ст. 258 Цивільного кодексу України)

За приписами ст. 315 Господарського кодексу України та пунктів 136, 137 Статуту залізниць України встановлюють скорочений шестимісячний строк позовної давності відносно позову вантажовідправника (вантажоодержувача) до залізниці і залізниць до відправників або одержувачів.

Зазначені терміни обчислюються з дня видачі вантажу, багажу або вантажу – для претензій про відшкодування за псування, пошкодження або недостачу вантажу, багажу та вантажобагажу. (пункт 134 Статуту залізниць України)

В даному випадку підставою відшкодування збитків, заподіяних внаслідок незбереження прийнятого до перевезення вантажу згідно залізничної накладної, є комерційний акт № 463003/493/450 від 27.12.2017, з часу складання якого відповідач відраховує перебіг строку позовної давності.

Отже, на думку відповідача шестимісячний термін для пред'явлення даного позову сплив, а тому позов пред'явлено з пропуском встановленого строку.

Обгрунтовуючи застосування строків позовної давності відповідач у відзиві посилається на постанову Верхового суду №905/3245/16 від 24.04.2018р.

Суд не погоджується з такою позицією відповідача щодо застосування строків позовної давності з огляду на наступне.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 315 ГК України передбачено можливість досудового врегулювання господарського спору та визначено, що до пред'явлення перевізникові позову, що випливає з договору перевезення вантажу, можливим є пред'явлення йому претензії. Претензії можуть пред'являтися протягом шести місяців, а претензії щодо сплати штрафів і премій - протягом сорока п'яти днів. Перевізник розглядає заявлену претензію і повідомляє заявника про задоволення чи відхилення її протягом трьох місяців, а щодо претензії з перевезення у прямому змішаному сполученні - протягом шести місяців. Претензії щодо сплати штрафу або премії розглядаються протягом сорока п'яти днів. Якщо претензію відхилено або відповідь на неї не одержано в строк, зазначений у частині третій цієї статті, заявник має право звернутися до суду протягом шести місяців з дня одержання відповіді або закінчення строку, встановленого для відповіді.

Частиною 1 статті 261 Цивільного кодексу України, яка є загальною нормою, встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Статтею 257 Цивільного кодексу України визначено загальну позовну давність тривалістю у три роки, однак, в силу приписів статті 258 цього ж Кодексу для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність, зокрема, скорочена порівняно із загальною позовною давністю.

Частиною 3 статті 925 Цивільного кодексу України, яка є спеціальною нормою, визначено, що до вимог, що випливають із договору перевезення вантажу, пошти, застосовується позовна давність в один рік з моменту, що визначається відповідно до транспортних кодексів (статутів).

Відповідно до ст. 136 Статуту залізниць України позови до залізниць можуть бути пред'явлені у шестимісячний термін, що обчислюється відповідно до вимог статті 134 цього Статуту, яким передбачено також і 6-місячний строк для пред'явлення претензії.

Статтею 315 Господарського кодексу України передбачено право заявника на звернення з позовом до суду після перебігу 6-місячного строку на подання претензії та отримання відповіді на неї.

У визначенні перебігу позовної давності за позовами до перевізників, що випливають з договорів перевезення вантажів, слід враховувати таке: якщо до подання позову позивач скористався своїм правом на пред'явлення перевізникові претензії, шестимісячний строк позовної давності починається з дня одержання відповіді на претензію або закінчення строку, встановленого для такої відповіді (частина четверта статті 315 Господарського кодексу України; оскільки дотримання претензійного порядку не є обов'язковим, то у вирішенні питання про початок перебігу строку позовної давності в розумінні цієї норми Господарського кодексу України слід виходити з того, що такий перебіг починається після закінчення строку пред'явлення претензії і строку її розгляду (частини друга і третя статті 315 Господарського кодексу України), незалежно від того, чи пред'являлася відповідна претензія до перевізника.

Таким чином, звернення з позовом до залізниці після спливу 6-місячного строку, передбаченого для пред'явлення претензії, не суперечить положенням статті 315 Господарського кодексу України та статті 925 Цивільного кодексу України.

В той же час, не звернення до перевізника з претензією не впливає на порядок обчислення позовної давності, оскільки визначений законом строк, в межах якого особа має право звернутися з позовом до суду, не може поглинатися строком на реалізацію права на досудове врегулювання спору.

Тому, суд у даному випадку керується частиною 3 статті 925 Цивільного кодексу України, яка є спеціальною нормою та визначає, що до вимог, які випливають із договору перевезення вантажу, пошти, застосовується позовна давність в один рік з моменту, що визначається відповідно до транспортних кодексів (статутів).

В даному випадку підставою відшкодування збитків, заподіяних внаслідок незбереження прийнятого до перевезення вантажу згідно залізничної накладної, є комерційний акт № 463003/493/450 від 27.12.2017.

З урахуванням строку позовної давності в один рік останнім днем дня звернення з даною позовною заявою було б 28.12.2018р.

Поштовий штемпель на конверті, в якому позовну заяву було направлено на адресу суду датовано – 06.12.2018р.

Тобто, позивач в межах строку позовної давності звернувся з даним позовом до господарського суду, у зв’язку з чим клопотання відповідача про застосування строків позовної давності, яке викладено у відзиві №2022/1139 від 26.12.2018р. не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.4 ст.129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача у разі задоволенні позову.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 4, 13, 42, 73, 86, 119, 129, 165, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Державного підприємства “Шахтоуправління “Південнодонбаське №1” до відповідача Акціонерного товариства “Українська залізниця” в особі регіональної філії “Донецька залізниця” АТ “Українська залізниця” про стягнення 1 993, 14 грн. – задовольнити.

Стягнути з Акціонерного товариства “Українська залізниця” в особі регіональної філії “Донецька залізниця” АТ “Українська залізниця” на користь Державного підприємства “Шахтоуправління “Південнодонбаське №1” 1 993, 14 грн. – збитків у вигляді нестачі, 1762,00грн. – витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В судовому засіданні 07.02.2019р. складено та підписано вступну та резолютивну частину рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 18.02.2019р.

Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Донецького апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

Позивач: Державне підприємство “Шахтоуправління “Південнодонбаське №1”; місцезнаходження: 85670, Донецька область, м.Вугледар, вул. Магістральна, 4, .

Відповідач: Акціонерне товариство “Українська залізниця” місцезнаходження: 03150, м.Київ, вул. Тверська, 5, ;

Регіональна філія “Донецька залізниця” Акціонерного товариства “Українська залізниця” місцезнаходження: 84404, Донецька область, м.Лиман, вул.Привокзальна, 22, .

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по даній справі http://dn.arbitr.gov.ua.

Суддя О.М. Сковородіна