ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" лютого 2019 р.м. ХарківСправа № 922/3388/18

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Смірнової О.В.

при секретарі судового засідання Деньковичі А.Й.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Він Стрім", м. Київ
до Фізичної особи-підприємця Рижикова Дмитра Валерійовича, м. Харків
про стягнення коштів в сумі 70400,00 грн.
за участю представників:

позивача - Вірьовкіна М.І., директор;

відповідача - Черкасова О.В., адвокат, ордер № 1225 від 03.01.2019 року;

Рижикова Д.В., ФО-П особисто, паспорт,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Він Стрім" звернулось до господарського суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з фізичної особи-підприємця Рижикова Дмитра Валерійовича безпідставно набуті кошти в сумі 281600,00 грн., мотивуючи свої вимоги неналежним виконанням відповідачем обов'язку щодо поставки продукції. Судовий збір в сумі 4242,00 грн. позивач просить стягнути з відповідача.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 17.12.2018 року було прийнято позовну заяву до розгляду за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 03.01.2019 року на 11:30 год.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 03.01.2019 року підготовче засідання у справі № 922/3388/18 відкладено на 21.01.2019 року на 11:00 год.

17.01.2019 року відповідач надав відзив (вх.№ 1314), в якому проти позовних вимог заперечував посилаючись на те, що між сторонами у справі було укладено усний договір поставки, а кошти, які позивач просить стягнути з відповідача отримано останнім як дійсний розрахунок за товар, а тому такі кошти набуто за наявності правової підстави та не може бути витребувано у порядку статті 1212 Цивільного кодексу України як безпідставне збагачення.

В судовому засідання 21.01.2019 року оголошено перерву до 04.02.2019 року до 11:30 год.

28.01.2019 року позивач надав відповідь на відзив (вх.№2413), в якій зазначив, що відповідач не надає жодного письмового доказу правомірності набуття коштів позивача. Жодних домовленостей щодо визначення іншої вартості товару, яка зазначена у видаткові накладній між сторонами немає, також відсутні докази поставки товару на суму 70400,00 грн., отже позивач набув кошти позивача безпідставно. Крім того, на думку позивача, розмір заявлених судових витрат відповідача є завищеним, у зв'язку з чим просив суд зменшити їх.

28.01.2019 року позивач надав заяву про зменшення позовних вимог (вх.№2411), в якій зменшує позовні вимоги на суму 211200,00 грн. та, відповідно, просить суд стягнути з відповідача безпідставно набуті кошти в сумі 70400,00 грн., судовий збір в сумі 4224,00 грн. та витрати на забезпечення професійної правничої допомоги 5000,00 грн. Крім того, позивач в заяві просить провести підготовче судове засідання 04.02.2019 року без участі представника позивача, про закриття підготовчого провадження по справі та призначення справи до судового розгляду по суті не заперечує.

04.02.2019 року відповідач надав заперечення на відповідь на відзив (вх.№2972), в яких зазначив про відсутність будь-яких підстав для задоволення позову у зв'язку з його юридичною та фактичною необґрунтованістю.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 04.02.2019 року прийнято до розгляду заяву позивача про зменшення позовних вимог, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 19.02.2019 року на 11:00 год.

Представник позивача в судовому засіданні 19.02.2019 року підтримав свій позов, просив його задовольнити. Крім того, представник позивача зазначив, що в заяві про зменшення позовних вимог (вх.№2411) міститься описка в найменуванні та реквізитах відповідача. У зв'язку з викладеним просив вважати вірними найменування та реквізити відповідача, які зазначені в позовній заяві.

Відповідач та його представник в судовому засіданні 19.02.2019 року підтримали відзив, проти задоволення позовних вимог заперечували.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, оцінивши надані ними докази, суд встановив наступне.

У ході перемовин між Товариством з обмеженою відповідальністю "Він Стрім" (позивач) та ФО-П Рижиковим Д.В. (відповідач) було укладено усний договір поставки.

Предметом цього договору була поставка відповідачем на користь позивача пелет (паливні гранули) у кількості 66 (шістдесят шість) тонн.

На підставі усної домовленості позивач перерахував на рахунок відповідача грошові кошти на загальну суму 281600,00 грн., що підтверджується відповідними платіжними дорученнями (а.с. 17-19).

З вищенаведених платіжних доручень вбачається, що грошові кошти на загальну суму 281600,00 грн. перераховані відповідачу за призначенням: "За пеллет. згід. рах. №7/11 від 02.10.2018. Без ПДВ".

Відповідач не заперечує факту отримання грошових коштів від позивача, що також підтверджується випискою з банківського рахунку ФО-П Рижикова Д.В.

В свою чергу, обов'язок відповідача щодо передання у власність позивача пелет у кількості 66 (шістдесят шість) тонн був виконаний повністю, що не заперечується позивачем.

Водночас, у підтвердження виконання зобов'язання за договором поставки позивач сформував видаткову накладну № 7/11 від 08.10.2018 року на суму 211200,00 грн. за підписом директора, засвідченим печаткою ТОВ "Він Стрім", та направив за місцезнаходженням відповідача

Відповідач зазначає, що, отримавши видаткову накладну № 7/11 від 08.10.2018 року, він встановив, що у вказаній накладній значиться інша сума, аніж це було передбачено умовами поставки, а саме 211200,00 грн., тобто 3200,00 грн. за 1 (одну) тонну пелет.

У зв'язку з викладеним відповідач відмовився від підписання видаткової накладної № 7/11 від 08.10.2018 року.

13.11.2018 року позивач направив на адресу відповідача кредиторську вимогу (а.с. 20) про повернення безпідставно отриманих коштів в сумі 281600,00 грн.

Проте, відповідач ніяким чином на вказану вимогу не відреагував, грошові кошти не повернув.

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Стаття 11 Цивільного кодексу України вказує, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Як зазначено в ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частиною першою статті 202 ЦК України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Зі змісту ст. 207 ЦК України випливає, що правочин в простій письмовій формі вчиняється сторонами шляхом фіксації його змісту в одному або кількох документах, листах, телеграмах, якими сторони обмінялися за допомогою телетайпних, електронних або інших технічних засобів зв'язку.

Отже, поставка товару відповідачем та його отримання позивачем свідчить про волю сторін до настання відповідних правових наслідків, що не суперечить вимогам ст. 205 ЦК України.

За своєю правовою природою правовідносини, що виникли між сторонами, є договором купівлі - продажу.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ч. 1 ст. 655 ЦК України).

Позивач зазначає, що відповідач здійснив поставку товару на суму 211200,00 грн., втім не виконав обов'язку щодо поставки товару на суму 70400,00 грн., тому, на його думку, відповідач набув кошти в сумі 70400,00 грн. без достатньої правової підстави.

Отже, предметом позову у даній справі є стягнення безпідставно набутого майна (коштів) в сумі 70400,00 грн.

Суд наголошує, що інститут безпідставного набутого майна передбачено статтею 1212 Цивільного кодексу України. Зокрема, згідно із зазначеною статтею особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Таким чином, зобов'язання з безпідставного набуття майна виникають за наявності таких умов: відбулось набуття або зберігання майна; таке набуття чи зберігання здійснено за рахунок іншої особи; при цьому були відсутні правові підстави для набуття або зберігання майна.

Зазначене унеможливлює застосування до спірних відносин між сторонами цієї норми, адже між сторонами існували договірні зобов'язання, на виконання яких позивач і сплатив оспорювану суму грошей.

Аналогічна правова позиція неодноразово висвітлювалась Великою Палатою Верховного Суду, зокрема у справах №№ 910/9072/17 та 910/1238/17. Так, Верховний Суд зазначив, що оскільки між сторонами у справі існують договірні відносини, а кошти, які позивач просить стягнути як невикористаний аванс, набуті відповідачем за наявності правової підстави, їх не може бути витребувано відповідно до положень статті 1212 ЦК України як безпідставне збагачення. У цьому разі договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них положень частини першої статті 1212 ЦК України.

За таких обставин, суд відмовляє в задоволенні позову та звертає увагу на те, що права позивача можуть бути захищені на підставі правових норм, які регулюють договірні відносини сторін та стосуються наслідків порушення умов укладеного договору.

Вирішуючи питання розподілу судового збору, суд керується ст. 129 ГПК України, у зв'язку з чим судовий збір покладається на позивача.

Щодо судових витрат відповідача, суд зазначає наступне.

Відповідач просить відшкодувати судові витрати, що складаються із витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 15000,00грн.

Відповідно до частини третьої статті 123 Господарського процесуального кодексу України, до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з статтею 124 Господарського процесуального кодексу України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв'язку із розглядом справи.

За приписами ч.1 ст. 126 ГПК України, витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч.2 ст.126 ГПК України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3 ст.126 ГПК України).

Частиною 8 ст.129 ГПК України, передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Суд також враховує правові висновки, що викладені в постанові Верховного Суду від 03 травня 2018 року у справі №372/1010/16-ц, де зазначено наступне.

Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

На підтвердження понесених витрат у сумі 15000,00 грн. представник відповідача надав: копію договору про надання правничої (правової) допомоги №01/19 від 03.01.2019 року, укладеного між відповідачем та адвокатом Черкасовим О.В., копію ордеру серія ХВ №1225, оригінал акту про надану правову допомогу до договору №01/19 від 03.01.2019 року, оригінал квитанції №1792051 про сплату відповідачем на користь адвоката 15000,00 грн.

Відповідно до акту про надану правову допомогу до договору №01/19 від 03.01.2019 року, вартість наданих адвокатом послуг склала 15000,00 грн., з яких:

- 500,00 грн. - попередня (усна) консультація, аналіз наданих документів (доказів);

- 1500,00 грн. - ознайомлення з матеріалами справи № 922/3388/18 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Він Стрім" до фізичної особи-підприємця Рижикова Дмитра Валерійовича про стягнення коштів (1 година х 1500,00 грн/год);

3000,00 грн. - аналіз матеріалів справи, вивчення судової практики (2 години х 1500 грн/год);

1500,00 грн. - складення відзиву на позов у справі № 922/3388/18 (1 година х 1500,00 грн/год);

1000,00 грн. - складення заперечення у справі № 922/3388/18 (1 док.);

6000,00 грн. - участь у підготовчому судовому засіданні по справі №922/3388/18 (03.01.2019; 21.01.2019; 04.02.2019) (3 години х 1500 грн/год);

- 1500 грн. участь у судовому засіданні по справі №922/3388/18 (19.02.2019) (1 година х 1500,00 грн/год).

Позивач у відповіді на відзиві зазначає, що розмір зазначених відповідачем витрат є необґрунтованим та значно завищеним, у зв'язку з чим просив суд зменшити їх.

Враховуючи викладене, перевіривши обґрунтованість заявлених відповідачем судових витрат, суд зазначає, що сукупна тривалість підготовчих судових засідань у справі №922/3388/18 (03.01.2019; 21.01.2019; 04.02.2019) склала 1,5 години, а не 3, як зазначено відповідачем в акті про надану правову допомогу до договору №01/19 від 03.01.2019 року.

За таких обставин, суд вважає необґрунтованими витрати на професійну правничу допомогу в частині участі у підготовчому судовому засіданні по справі №922/3388/18 в сумі 3000,00 грн. (1,5 год.).

В той же час, витрати відповідача на правничу допомогу в сумі 12000,00 грн. суд вважає обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, керуючись приписами ст.129 ГПК України, оцінивши відповідність обсягу роботи адвокатом відповідача з захисту прав останнього, з огляду на розумну необхідність відповідних судових витрат для даної справи, господарський суд дійшов висновку про обґрунтування заявленого відповідачем розміру витрат на професійну правничу допомогу в сумі 12000,00 грн., які підлягають стягненню з позивача.

На підставі ст.ст. 6, 11, 202, 205, 525, 626, ч. 3 ст. 509, ст. 1212 Цивільного кодексу України, ст.ст. 173, 174 Господарського кодексу України, керуючись статтями 73-74, 76-80, 123, 124, 126, 129, 232-233, 237-238, 240-241, 247 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Він Стрім" (03039, м.Київ, пр. Голосіївський, 58, кв. 156, ) на користь Фізичної особи-підприємця Рижикова Дмитра Валерійовича (61024, АДРЕСА_2, ідентифікаційний код НОМЕР_1) витрати на професійну правничу допомогу в сумі 12000,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судові рішення у справі набирають законної сили, відповідно до ст.ст. 241, 284 Господарського процесуального кодексу України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Східного апеляційного господарського суду в установленому законом порядку протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 26.02.2019 року.

Суддя О.В. Смірнова