ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" січня 2019 р.            Справа№ 910/6119/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:           Руденко М.А.

суддів:           Смірнової Л.Г.

Дідиченко М.А.

при секретарі:                     Ігнатюк Г.В.

за участю представників сторін:

від позивача за первісним позовом: Фінк О.С., ордер 431511 від 26.11.2018 р.

від відповідача за первісним позовом: Хасін І.Б., дов. б/н від 21.05.2018 р.

розглянувши матеріали апеляційної скарги товариства з обмеженою відповідальністю "Екодевелоп"

на рішення господарського суду міста Києва від 19.07.2018 р. (повний текст складено 20.08.2018 р.)

у справі № 910/6119/18 (суддя - Бойко Р.В.)

за первісним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Екодевелоп"

до товариства з обмеженою відповідальністю "КТС Інжиніринг"

про стягнення 643 239,62 грн.,

та за зустрічним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "КТС Інжиніринг"

до товариства з обмеженою відповідальністю "Екодевелоп"

про стягнення 199 696,07 грн.,-

В С Т А Н О В И В:

У травні 2018 року товариство з обмеженою відповідальністю "Екодевелоп" звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "КТС Інжиніринг" про стягнення 643 239,62 грн., з яких: 554 775,00 грн. передоплати, 17 555,21 грн. 3% річних та 70 909,41 грн. інфляційних витрат.

05.06.2018 р. товариство з обмеженою відповідальністю "КТС Інжиніринг" подало до господарського суду міста Києва зустрічну позовну заяву до товариства з обмеженою відповідальністю "Екодевелоп" про стягнення 199 696,07 грн., з яких: 113 636,57 грн. пені та 86 059,50 грн. штрафу.

Рішенням господарського суду міста Києва від 19.07.2018 р. у справі № 910/6119/18 у задоволенні первісного та зустрічного позову відмовлено у повному обсязі.

Мотивуючи рішення, суд першої інстанції зазначив, що за наслідками реалізації покупцем набутих ним на підставі пункту 6.1 договору прав та його одностороннє розірвання, договір припинився з 28.02.2017 р., однак у покупця виник обов'язок з оплати на користь продавця передбаченої цим же пунктом договору суми комісії у розмірі 2 958 800,00 грн. Таким чином, з припиненням дії договору здійснена покупцем передоплата фактично була зарахована в суму визначеної комісії за розірвання договору, внаслідок чого відсутні правові підстави для повернення передоплати, а прострочення виконання зобов’язання з її повернення не відбулось.

Відносно зустрічних позовних вимог судом зазначено про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача пені, нарахованої після припинення дії договору, та штрафу, оскільки на момент припинення правовідносин не мало місце прострочення оплати платежу більше одного місяця. Встановивши прострочення покупцем виконання зобов’язання з внесення платежу до припинення договору за період з 01.02.2017 р. до 28.02.2017 р. у розмірі 17 972,61 грн., судом задоволено заяву відповідача за зустрічним позовом щодо застосування спливу строку спеціальної позовної давності, у зв’язку з чим у задоволенні позову в цій частині було відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, товариство з обмеженою відповідальністю "Екодевелоп" звернулося з апеляційною скаргою, в якій просило рішення господарського суду міста Києва від 19.07.2018 р. у справі № 910/6119/18 скасувати в частині відмови у задоволенні первісного позову та прийняти в цій частині нове рішення, яким задовольнити первісний позов у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт вказував на те, що суд першої інстанції дійшов хибних висновків про необхідність оплати покупцем комісії на підставі пункту 6.1 договору купівлі-продажу у разі розірвання договору, оскільки диспозиція цього пункту встановлює обов’язок покупця сплатити штрафні санкції у вигляді штрафу передбаченого частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України. Крім цього, умовами договору не було передбачено зарахування передоплати за обладнання у разі розірвання договору в суму штрафу, і такі зобов’язання не мають зустрічного характеру. За твердженням скаржника, позивачем за зустрічним позовом не заявлялися вимоги щодо стягнення штрафу на підставі пункту 6.1 договору, а отже суд першої інстанції зарахувавши передоплату покупця в суму штрафу за розірвання договору вийшов за межі позовних вимог та позбавив позивача за первісним позовом прав на захист щодо спростування необґрунтованості цього штрафу.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 28.09.2018 р., у складі колегії суддів: Ткаченко Б.О. (головуючий), Зеленін В.О., Мартюк А.І., відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду на 31.10.2018 р.

01.10.2018 р. до апеляційного господарського суду від відповідача за первісним позовом надійшов відзив із запереченнями на апеляційну скаргу.

У зв’язку з ліквідацією Київського апеляційного господарського суду відповідно до акту прийняття-передачі судових справ від 03.10.2018 р. справу № 910/6119/18 передано до Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.10.2018 р., у складі колегії суддів: Руденко М.А. (головуючий), Пономаренко Є.Ю., Дідиченко М.А., прийнято апеляційну скаргу та призначено розгляд справи на 27.11.2018 р.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.11.2018 р. оголошено перерву до 11.12.2018 р.

04.12.2018 р. до Північного апеляційного господарського суду від відповідача за первісним позовом надійшли додаткові пояснення.

10.12.2018 р. до Північного апеляційного господарського суду від позивача за первісним позовом надійшли пояснення.

11.12.2018 р. протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду, у зв’язку з перебуванням судді Пономаренка Є.Ю. у відпустці, змінено та сформовано колегію суддів у складі: Руденко М.А. (головуючий), Смірнова Л.Г., Дідиченко М.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.12.2018 р. оголошено перерву до 29.01.2019 р.

21.01.2019 р. до Північного апеляційного господарського суду від відповідача за первісним позовом надійшли додаткові пояснення.

В судовому засіданні 29.01.2019 р. представник позивача за первісним позовом просив скасувати оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні первісних позовних вимог та прийняти нове рішення в цій частині, яким вимоги первісного позову задовольнити.

Представник відповідача за первісним позовом просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, оскаржуване рішення без змін.

Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 27.12.2016 р. між товариством з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Екоенергобуд" (змінено найменування на товариство з обмеженою відповідальністю "Екодевелоп") (покупець) та товариством з обмеженою відповідальністю "КТС Інжиніринг" (продавець) укладено договір № 627 (КТС) 61227 (договір) (а.с. 18-20 том 1), за умовами якого продавець зобов'язався продати згідно погоджених строків і умов поставки, а покупець придбати обладнання, виробництва "GE Jenbacher GmbH & Co OG", Австрія (виробник), а саме: когенераційний модуль JMC 320 GS-B.L в контейнерному виконанні, у кількості 1 штука, вартістю 18 492 500,00 грн. з ПДВ.

За умовами пункту 3.1 договору його ціна на момент укладення становить 18 492 500,00 грн., а валютний еквівалент ціни договору 650 000,00 Євро, залишається незмінним протягом строку дії даного договору.

Пунктами 4.1-4.4 договору сторонами погоджено порядок оплати обладнання, а саме: 554 775,00 грн. покупець сплачує до 31.12.2016 р.; 867 725,00 грн. покупець сплачує не пізніше 01.02.2017 р.; 1 422 500,00 грн. покупець сплачує до 15.03.2017 р.; 15 647 500,00 грн. покупець сплачує протягом 5 (п'яти) банківських днів після отримання повідомлення про готовність обладнання до відвантаження, але не пізніше 01.11.2017 р.

Згідно із п. 4.6 договору право власності на обладнання переходить від продавця до покупця в момент прийняття обладнання та підписання видаткової накладної представниками сторін.

Також, пунктами 5.1, 5.2 вищевказаного договору сторонами погоджено, що строк поставки обладнання становить 7 місяців з дня отримання передоплати згідно пункту 4.3 договору. Умови поставки: DDP (склад покупця), Україна, у відповідності з Incoterms 2010.

Відповідно до п. 6.1 договору не зважаючи на добросовісне виконання продавцем своїх зобов'язань по даному договору покупець має право в будь-який час розірвати договір. Про розірвання договору покупець направляє продавцю повідомлення. Договір вважається розірваним в день отримання повідомлення продавцем, але в будь-якому випадку до повного виконання своїх зобов'язань по виплаті штрафів, а саме: за розірвання договору у період 1-75 днів після набрання договором чинності (підписання його обома сторонами) сплачується комісія за припинення в 16 % від ціни договору; у період 76-150 днів після набрання договором чинності у розмірі 30 % від ціни договору; у період 151 дня - до дати повідомлення про готовність обладнання до відвантаження у розмірі 50 % від ціни договору.

Положеннями пункту 10.1 договору передбачено, що договір набирає чинності з моменту підписання його обома сторонами та діє до 30.12.2018 р., але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов'язань.

На виконання умов договору та на підставі рахунку-фактури № КТ-0000007 від 28.12.2016 р. (а.с. 23 том 1) покупцем перераховано продавцю 554 775,00 грн. в якості здійснення першого платежу передоплати за обладнання, що підтверджується платіжним дорученням № 3 від 29.12.2016 р. (а.с. 24 том 1).

Листом № 4-2 від 27.02.2017 р. (а.с. 25 том 1) покупець повідомив продавця про розірвання договору № 627 (КТС) 61227 від 27.12.2016 р. на підставі пункту 6.1 договору. Отримання відповідачем за первісним позовом вказаного листа підтверджується відміткою за № 2802/02 від 28.02.2017 р.

30.03.2017 р. листом № 7-2 (а.с. 26 том 1) покупець звернувся до продавця з вимогою повернути на розрахунковий рахунок суму внесеної передоплати за обладнання у розмірі 554 775,00 грн., у зв'язку із розірванням договору, що підтверджується квитанціями та описами вкладення у цінний лист від 30.03.2017 р. (а.с. 27-28 том 1), а відповідно до рекомендованого повідомленням про вручення поштового відправлення відповідачем за первісним позовом отримано лист 04.04.2017 р. (а.с. 27 том 1).

17.04.2018 р. покупець звернувся до продавця з претензією № 1 (а.с. 44-45 том 1), відповідно до якої вимагав повернути передоплату у розмірі 554 775,00 грн. та сплатити інфляційні втрати та 3 % річних, нараховані за час прострочення виконання зобов'язання з повернення суми передоплати.

У відповідь на претензію, 03.05.2018 р. продавець листом № 116 (58-59 том 1) вказував покупцю на те, що за наслідками розірвання договору у покупця виникає обов'язок по сплаті комісії продавцю і вимоги щодо повернення передоплати є безпідставними.

Сторони не дійшли згоди щодо врегулювання спору у досудовому порядку і звернулись до господарського суду.

В обґрунтування вимог первісного позову покупець вказував на те, що правова підстава набуття продавцем передоплати припинилася 28.02.2017 р., у зв’язку з розірванням договору № 627 (КТС) 61227 від 27.12.2016 р., однак продавцем у добровільному порядку не було повернуто отримані за цим договором грошові кошти, а отже позивач за первісним позовом просив стягнути з відповідача за первісним позовом 554 775,00 грн. передоплати на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України, як такі, що безпідставно утримуються продавцем, та нараховані за прострочення виконання грошового зобов'язання 17 555,21 грн. 3 % річних з 12.04.2017 р. по 01.05.2018 р. і 70 909,41 грн. інфляційних витрат з 12.04.2017 р. по 31.03.2018 р.

Заперечуючи проти задоволення первісних вимог, продавцем подано зустрічний позов до покупця, який мотивовано неналежним виконанням відповідачем за зустрічним позовом зобов'язання за договором № 627 (КТС) 61227 від 27.12.2016 р. в частині своєчасного внесення чергового платежу передоплати за товар, за прострочення якого продавцем нараховано до стягнення з покупця 113 636,57 грн. пені за період з 02.02.2017 р. по 01.08.2017 р. та 86 059,50 грн. штрафу у розмірі 20 % річних від суми заборгованості за прострочення виконання зобов’язання з оплати понад місяць. При цьому, продавець зазначав, що розірвання укладеного між сторонами договору ініційовано покупцем в порядку, визначеному пунктом 6.1 договору, який передбачає виникнення обов'язку останнього по виплаті комісії за одностороннє розірвання договору, якого позивачем за первісним позовом виконано не було.

Відмовляючи у задоволенні первісних вимог суд першої інстанції дійшов висновку, що за наслідками реалізації покупцем набутих ним на підставі пункту 6.1 договору прав на його одностороннє розірвання, договір припинився з 28.02.2017 р., що мало своїм наслідком виникнення у покупця обов'язку з оплати на користь продавця передбаченої цим же пунктом договору суми комісії у розмірі 2 958 800,00 грн., а отже з припиненням дії договору здійснена покупцем передоплата фактично була зарахована в суму визначеної комісії за розірвання договору, що зумовлює відсутність правових підстав для повернення передоплати та відсутність прострочення виконання зобов’язання з її повернення.

Стосовно зустрічного позову судом першої інстанції зазначено про необґрунтованість вимог щодо стягнення з покупця пені, яка нарахована після припинення дії договору, та штрафу, з підстав відсутності прострочення оплати платежу більше одного місяця. Встановивши прострочення покупцем виконання зобов’язання з внесення платежу до припинення договору за період з 01.02.2017 р. до 28.02.2017 р. у розмірі 17 972,61 грн., судом задоволено заяву відповідача за зустрічним позовом про застосування спливу строку спеціальної позовної давності, у зв’язку з чим у задоволенні позову в цій частині було відмовлено.

Колегія суддів частково не погоджується з мотивувальною частиною рішення суду першої інстанції, щодо відмови в задоволені первісного позову зважаючи на наступне.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України).

Так само, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України).

Згідно із статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами статті 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Загальні підстави для виникнення зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 Цивільного кодексу України. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Стаття 1212 Цивільного кодексу України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

За приписами частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Таким чином, колегія суддів вважає необхідним зауважити, що застосування статті 1212 Цивільного кодексу України має відбуватись за наявності певних умов та відповідних підстав, що мають бути встановлені судом під час розгляду справи на підставі належних та допустимих доказів у справі.

У випадку, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 Цивільного кодексу України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава у встановленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Або ж коли набуття відбулось у зв'язку з договором, але не на виконання договірних умов. Чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання коштів).

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 02.10.2013 р. у справі № 6-88цс13, від 02.09.2014 р. у справі № 910/1620/13, від 14.10.2014 р. у справі №922/1136/13 та від 25.02.2015 р. у справі № 910/1913/14, від 02.02.2016 р. у справі №6-3090цс15 та у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.03.2018 р. у справі № 904/5844/17.

Положення глави 83 застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Аналіз вказаної норми права дає підстави для висновку, що цей вид позадоговірних зобов'язань породжують такі юридичні факти: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином, тобто мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, передбачених ст. 11 Цивільного кодексу України.

Договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них положень статей 1212, 1213 Цивільного кодексу України (правова позиція Верховного Суду України, викладена в постанові від 24.09.2016 р. у справі № 6-122цс14).

Колегією суддів встановлено, що між сторонами існували взаємні зобов’язання на підставі договору № 627 (КТС) 61227 від 27.12.2016 р., що полягали у попередній оплаті покупцем товару та поставкою продавцем цього товару покупцю, тому сплачені позивачем за первісним позовом на користь відповідача за первісним позовом грошові кошти в розмірі 554 775,00 грн. останній отримав як оплату на виконання зобов’язань за договором, отже такі кошти набуто за наявності правових підстав, а тому вони не можуть бути стягнуті відповідно до положень статті 1212 Цивільного кодексу України як безпідставно набуте майно.

При цьому, позивачем за первісним позовом, в порушення приписів ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, не доведено і документально не підтверджено того факту, що вказана сума набута відповідачем за первісним позовом за позадоговірними відносинами, або того, що на даний час така правова підстава відпала. Посилання апелянта на те, що правова підстава набуття продавцем передоплати припинилася 28.02.2017 р., у зв’язку з розірванням договору № 627 (КТС) 61227 від 27.12.2016 р., не може вважатися такою обставиною, оскільки на момент оплати договір був чинним та його не було визнано недійсним.

Таким чином, правовідносини сторін регулюються нормами зобов'язального права, а не статтею 1212 Цивільного кодексу України, на яку посилався позивач за первісним позовом як на підставу позовних вимог, а отже обраний позивачем спосіб захисту свого порушеного права у справі не відповідає обставинам, у яких склалися спірні відносини, а тому у задоволенні позову в частині стягнення 554 775,00 грн. передоплати належить відмовити.

З огляду на відмову у задоволенні первісного позову в частині стягнення з відповідача за первісним позовом безпідставно набутих грошових коштів, колегія суддів вважає, що позовні вимоги про стягнення 17 555,21 грн. 3 % річних та 70 909,41 грн. інфляційних втрат задоволенню не підлягають, оскільки зазначені вимоги є похідними від основної вимоги.

Щодо зустрічних позовних вимог продавець посилався на порушення покупцем зобов'язання із внесення чергового платежу передоплати за обладнання у розмірі 867 725,00 грн. згідно пункту 4.2 договору, що мала бути сплачена до 01.02.2017 р., у зв'язку з чим здійснив нарахування пені у розмірі 113 636,57 грн. за період з 02.02.2017 р. по 01.08.2017 р. та 86 059,50 грн. штрафу.

Положеннями частин 1, 3 ст. 651 Цивільного кодексу України встановлено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

За умовами пункту 6.1 договору не зважаючи на добросовісне виконання продавцем своїх зобов'язань по даному договору покупець має право в будь-який час розірвати договір. Про розірвання договору покупець направляє продавцю повідомлення. Договір вважається розірваним в день отримання повідомлення продавцем, але в будь-якому випадку до повного виконання своїх зобов'язань по виплаті штрафів.

Враховуючи наведене, покупець листом № 4-2 від 27.02.2017 р. реалізував своє право на підставі п. 6.1 договору на одностороннє розірвання договору, який припинив дію у день отримання продавцем листа - 28.02.2017 р.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

За змістом ст. 653 Цивільного кодексу України у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов'язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

З огляду на те, що договір припинив дію 28.02.2017 р. і з цієї дати у продавця відсутній обов'язок з поставки товару, а у покупця відсутній обов'язок здійснювати визначені умовами договору платежі щодо внесення передоплати за такий товар, посилання позивача за зустрічним позовом на продовження існування обов'язку покупця з внесення чергового платежу передоплати, строк виконання якого настав до припинення дії договору, є безпідставними, адже в силу приписів статей 598, 653 Цивільного кодексу України відповідне зобов'язання покупця припинилося.

Приписами статті 611 Цивільного кодексу України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, якими зокрема є сплата неустойки.

Згідно положень статей 546, 548, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання забезпечується неустойкою (різновидом якої є пеня та штраф), якщо це встановлено договором або законом.

Пунктом 13.3 договору у випадку прострочення оплати по договору покупець сплачує продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за весь період прострочення. У випадку прострочення оплати по договору протягом строку, який перевищує один місяць, покупець додатково сплачує продавцю штраф в розмірі 20 % річних від суми заборгованості за весь період такого прострочення, але не більше 50 % від ціни договору.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що заявлені до стягнення 95 663,96 грн. пені та 86 059,50 грн. штрафу задоволенню не підлягають, оскільки були нараховані продавцем після припинення дії правочину.

Разом з цим, визначений пунктом 4.2 договору черговий платіж у розмірі 867 725,00 грн., який мав бути сплачений до 01.02.2017 р., не був здійснений покупцем до припинення дії договору, а тому заявлена до стягнення за зустрічним позовом пеня, яка нарахована за період з 01.02.2017 р. до 28.02.2017 р. у розмірі 17 972,61 грн., є правомірною.

Однак відповідач за зустрічним позовом просив застосувати наслідки спливу строку позовної давності та відмовити позивачу за зустрічним позовом в задоволенні позовних вимог про стягнення неустойки, про що було заявлено у господарському суді першої інстанції (а.с. 84-86 том 1).

Позовна давність – це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 254 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (стаття 253 Цивільного кодексу України), а спливає у відповідні місяць та число останнього року строку, якщо строк визначений роками.

Відповідно до ст. 258 Цивільного кодексу України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України).

Зустрічна позовна заява у даній справі подана до суду 05.06.2018 р., а тому вимоги про стягнення пені, нарахованої по 27.02.2017 р. (включно) заявлено з пропуском строку позовної давності.

Зважаючи на вищевикладене, права та охоронювані законом інтереси позивача за зустрічним позовом дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву відповідачем за зустрічним позовом. Доказів поважних причин її пропущення матеріали справи не містять.

Враховуючи зазначене, у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача за зустрічним за період з 01.02.2017 р. до 28.02.2017 р. у розмірі 17 972,61 грн. необхідно відмовити у зв’язку зі спливом позовної давності. В іншій частині вимоги зустрічного позову є недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду з огляду на вищевикладене.

Відповідно до ст. ст. 73, 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Враховуючи, що за виключенням мотивів висновок суду першої інстанції є вірним, підстав для скасування оскаржуваного рішення судова колегія не вбачає, у зв’язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуваний судовий акт – без змін.

Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Екодевелоп" на рішення господарського суду міста Києва від 19.07.2018 р. у справі № 910/6119/18 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Києва від 19.07.2018 р. у справі № 910/6119/18 залишити без змін.

Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.

Матеріали справи № 910/6119/18 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.ст. 287, 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 06.02.2019 р.

Головуючий суддя                                                            М.А. Руденко

Судді                                                                                Л.Г. Смірнова

М.А. Дідиченко