ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
22 лютого 2019 рокуСправа № 921/104/19
УХВАЛА

Господарський суд Тернопільської області у складі судді Руденка О.В. розглянувши заяву ОСОБА_1 №б/н (вх. №131) від 20.02.2019 про забезпечення позову у справі

за позовом ОСОБА_1, АДРЕСА_1

до відповідача ОСОБА_2, АДРЕСА_2

про визнання договору купівлі-продажу корпоративних прав недійсним

без виклику представників сторін

ВСТАНОВИВ:

20.02.2019 ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про вжиття заходів забезпечення позову шляхом:

- заборони ОСОБА_2 вчиняти будь-які правочини та реєстраційні дії щодо належної йому частки, зокрема, проводити державну реєстрацію змін до установчих документів, вносити записи про зміну учасника юридичної особи та інші передбачені Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" записи, реєстраційні та інші дії;

- заборони Міністерству юстиції України, Відділу державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Тернопільської міської ради, іншим особам, яким надано доступ до державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, вносити зміни до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, здійснювати записи та вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо ПП Фірми "АМН ТРАНС" в частині належної частки статутного капіталу в розмірі 50%, зокрема, проводити державну реєстрацію змін до установчих документів, вносити записи про зміну учасника юридичної особи та інші, передбачені Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" записи, реєстраційні та інші дії.

Оцінивши обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття визначених ним заходів до забезпечення позову, господарський суд вважає, що подана заява підлягає до задоволення частково, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.136 ГПК України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Слід зазначити, що відповідно до частини 3 статті 137 ГПК України суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову.

Згідно із підпунктами 2 та 4 ч.1 ст. 137 ГПК України позов забезпечується, зокрема, забороною відповідачу та іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов'язання.

Пленум Вищого господарського суду України у п. 1 постанови від 26.12.2011 №16 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" (далі - Постанова про забезпечення позову) зазначив, що особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із такою заявою.

З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ст.13,74 ГПК України, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

При цьому законодавець обумовив, що види забезпечення позову повинні бути співвідносними із заявленими позивачем вимогами та можуть використовуватися господарським судом лише в межах предмета позову, не порушуючи при цьому прав інших учасників господарського товариства.

Пунктом 3 Постанови визначено, що достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо).

Згідно із п. 47 постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.10.2008 року "Про практику розгляду судами корпоративних спорів", заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

За правовими позиціями, що містяться у Постанові про забезпечення позову, при вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Зі змісту заяви про забезпечення позову та доданих до неї документів слідує, що 02.02.2019 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі продажу частки (корпоративних прав), відповідно до умов якого заявник відчужив на користь ОСОБА_2 належну йому частку корпоративних прав у статутному капіталі ПП Фірма "АМН ОСОБА_3" в розмірі 50%. за ціною 7 млн. грн.

Згідно п.4.1.1 укладеного правочину корпоративні права передаються від Продавця Покупцю станом на дату підписання цього договору. Окрім цього, встановивши у даному підпункті угоди, що право власності на Корпоративні права переходить до Покупця у дату підписання цього Договору, контрагенти тим самим визначили момент переходу права власності на спірну частку у статутному капіталі приватного товариства.

Разом з тим, за твердженням ОСОБА_1, Покупець не оплатив, відповідно до п.3.1.1. договору, вартість отриманих корпоративних прав в сумі 7 000 000 грн.

Натомість, у порядку передбаченому п. 5.2 Статуту приватного підприємства, 13.02.2019 ОСОБА_2 надіслав письмове повідомлення про намір продати частку в розмір 50%, яка була придбана в учасника ПП Фірма "АМН ОСОБА_3" ОСОБА_1, що в грошовому еквіваленті становить 7 700 660,00 грн., на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Ваш Продукт".

У зв'язку з вище викладеним, ОСОБА_1 має намір звернутись до Господарського суду Тернопільської області з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу корпоративних прав недійсним.

Проте, до моменту подачі позовної заяви, звертаючись із заявою про забезпечення позову, заявник посилається на те, що у разі невжиття відповідних заходів відповідач зможе зареєструвати за собою та в подальшому відчужити придбану частку або провести інші корпоративні дії, що утруднить або зробить неможливим виконання рішення суду.

При цьому суд враховує, що за даними Витягу з Єдиного державного реєстру ЮОФОПтаГФ, станом на 22.02.2019 року реєстраційні дії щодо зміни власника спірної частки у статутному капіталі ПП "Фірма "ОСОБА_3" не проведені.

Вирішуючи питання щодо відповідності обраного господарським товариством способу забезпечення позову процесуальним нормам, суд враховує, що за п. 31 ч. 2 ст. 9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" (далі - Закон) в Єдиному державному реєстрі містяться такі відомості про юридичну особу: дата прийняття, дата набрання законної сили та номер судового рішення, на підставі якого проведено реєстраційну дію, судового рішення про арешт корпоративних прав, судового рішення про заборону (скасування заборони) вчинення реєстраційних дій.

Згідно із пунктом 2 частини 1 статті 25 Закону, державна реєстрація та інші реєстраційні дії проводяться на підставі судових рішень, що набрали законної сили та тягнуть за собою зміну відомостей в Єдиному державному реєстрі або заборону (скасування заборони) вчинення реєстраційних дій, а також надійшли в електронній формі від суду або державної виконавчої служби відповідно до Закону України "Про виконавче провадження".

Пунктом 2 ч. 1 ст. 28 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" передбачена така підстава для відмови у державній реєстрації, як "у Єдиному державному реєстрі містяться відомості про судове рішення щодо заборони проведення реєстраційної дії".

З наведеного в сукупності суд констатує, що такий спосіб забезпечення позову як заборона вчиняти реєстраційні дії прямо передбачений Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань".

Окрім цього, зі змісту заяви слідує, що остання подана для забезпечення позову про визнання правочину недійсним, через його невідповідність вимогам ст.203, ч.1 ст.215 та ст.230 ЦК України. В свою чергу, за статтею 216 цього Кодексу, у разі недійсності правочину кожна із його сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на його виконання.

Таким чином, поданий позов буде направлений на захист корпоративних прав позивача у ПП Фірма "АМН ОСОБА_3" від протиправних дій відповідача. А наслідком судового розгляду цього позову може бути повернення обох контрагентів у попередній стан, в тому числі і повернення ОСОБА_2 придбаної частки ОСОБА_1.

В свою чергу, за відсутності заходів по забезпеченні позову, спірна частка у статутному капіталі приватного підприємства може перейти у власність третьої особи, а проведені внаслідок цього реєстраційні дії, суттєво утруднять захист порушених корпоративних прав та потребуватимуть значних зусиль по їхньому відновленню. Відтак, на переконання суду, наявність в ЄДР запису про заборону вчинення реєстраційних дій буде запорукою реального та фактичного виконання в майбутньому рішення суду у цій справі та захисту порушених корпоративних прав ОСОБА_1, у разі задоволення його позову.

Оскільки, заявник в подальшому має намір звернутись до суду з позовними вимогами немайнового характеру, судове рішення у разі задоволення яких не вимагатиме примусового виконання, то в даному випадку така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, не підлягає дослідженню, а має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

При цьому, у таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі суддів об'єднаної палати Касаційного господарського суду від 16.08.2018 у справі № 910/1040/18.

У відповідності до ч. 10 ст. 137 ГПК України заходи забезпечення позову не повинні порушувати прав інших акціонерів (учасників) господарського товариства. Зокрема, крім випадків, передбачених частиною дев'ятою цієї статті, заборона вчиняти дії має стосуватися лише акцій або корпоративних прав, безпосередньо пов'язаних з предметом спору.

Факт можливого позбавлення заявника частки у розмірі 50% статутного капіталу ПП Фірма "АМН ОСОБА_3", та як результат його виключення із складу учасників засвідчується повідомленням ОСОБА_2 про намір продати спірну частку третій особі.

Таким чином суд погоджується із твердженням ОСОБА_1 про те, на даний час у його контрагента немає перешкод здійснити подальший перерозподіл (відчуження) часток чи включити до складу товариства нових учасників. Такі зміни будуть чинними з моменту їх реєстрації у ЄДР. У випадку настання таких змін (якщо позивач доведе правомірність своїх позовних вимог), то відновлення порушеного права у позивача на 50% його частки у статутному капіталі підприємства дійсно буде утрудненим через необхідність припинення права інших осіб, проведення з ними розрахунків, повернення майна, тощо.

Зважаючи на викладені вище фактичні обставини та наведені законодавчі приписи, суд приходить до висновку, що цілком правомірним буде обмеження права відповідача на укладення будь - яких правочинів щодо спірної частки у статутному капіталі приватного підприємства та встановлення заборон на внесення до ЄДР змін відносно належної заявнику частки в статутному капіталі ПП Фірма "АМН ОСОБА_3" у розмірі 50%.

На переконання суду, дані види забезпечення позову відповідають позовним вимогам, є адекватними і співмірними із ними, забезпечують збалансованість інтересів обох сторін та необхідні і достатні для запобігання порушенню прав та охоронюваних законом інтересів осіб, яких поданий позов буде стосуватись, оскільки спроможний забезпечити фактичне виконання судового рішення.

В іншому разі, виключення заявника зі складу учасників підприємства та позбавлення його частки у статутному капіталі господарюючого суб'єкта до ухвалення рішення суду по даній справі, безумовно порушить його корпоративні права, захистити які іншим чином не видається за можливе.

Крім того, суд зазначає, що обрані судом заходи забезпечення позову ніяким чином не обмежують права підприємства щодо його господарської діяльності до вирішення спору по суті.

Враховуючи вище викладене, суд частково задовольняє заяву про забезпечення позову, шляхом заборони відповідачу укладати будь - які правочини щодо спірної частки в статутному капіталі приватного підприємства, а державним реєстраторам будь-яких органів, нотаріусам та особам, уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів, які мають відповідні повноваження щодо внесення будь-яких відомостей та/або змін з будь-яких питань до ЄДР проводити реєстраційні дії відносно ПП Фірма "АМН ОСОБА_3" щодо зміни відомостей про власника частки в статутному капіталі ПП Фірма "АМН ОСОБА_3" у розмірі 50%, що належить ОСОБА_1, проводити державну реєстрацію змін до установчих документів підприємства.

При цьому суд зазначає, що заборони на вчинення реєстраційних дій стосуються суб'єктів державної реєстрації, повноваження яких визначені ч.3 статті 5 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань". До того ж, в силу ч.10 ст.137 ГПК України, заборона вчиняти дії може стосуватися лише корпоративних прав, пов'язаних з предметом спору. З наведеного, в сукупності, судом заява про забезпечення позову задовольняється частково.

Позов, з яким позивач має намір звернутись до суду є немайновим. З матеріалів, долучених до заяви, не вбачається доказів, які ймовірні збитки можуть бути завдані відповідачу через вжиття заходів забезпечення позову, в тому числі і в разі відмови судом у позові по суті.

Враховуючи неможливість суду визначитися на даний час із розміром зустрічного забезпечення, суд роз'яснює відповідачу його право звернутися до суду із клопотанням про вжиття зустрічного забезпечення в порядку ст. 141 ГПК України і остаточно визначитися із його розміром.

Суд зазначає, що заходи забезпечення позову є у всякому випадку тимчасовими, такими, що вживаються до вирішення спору, тому у випадку встановлення судом необґрунтованості вимог позивача, відповідач не позбавлений можливості звернутись із обґрунтованим клопотанням про скасування заходів забезпечення позову; так само такі заходи можуть бути скасовані судом навіть до фактичного вирішення спору, якщо судом буде встановлено необґрунтованість їх подальшого збереження.

Суд також звертає увагу, що відповідно до ч.3 ст.138 ГПК України у разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред'явити позов протягом десяти днів.

Приписами частини 8 статті 140 ГПК України передбачено, що ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 74, 136-140, 232-235 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. Заяву про забезпечення позову задовольнити частково.

2.До закінчення розгляду справи по суті заборонити ОСОБА_2 (АДРЕСА_2, ідентифікаційний код:НОМЕР_1) вчиняти будь-які правочини щодо частки в статутному капіталі Приватного підприємства Фірма "АМН ТРАНС" ( м. Тернопіль . вул. Гайова, буд 44, ) у розмірі 50 відсотків, придбаної у ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_2) на підставі договору купівлі-продажу (відступлення) частки (корпоративних прав) у статутному капіталі Приватного підприємства Фірма "АМН ТРАНС" (ідентифікаційний код 25347294) від 02.02.2019 року.

3. До закінчення розгляду справи по суті заборонити Відділу державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Тернопільської міської ради, державним реєстраторам будь-яких органів (місцевого самоврядування, виконавчих комітетів, місцевих державних адміністрацій, акредитованих підприємств, Міністерства юстиції України), а також нотаріусам і особам, уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів, які мають відповідні повноваження щодо внесення будь-яких відомостей та/або змін з будь-яких питань до Єдиного державного реєстру, здійснювати записи та вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо Приватного підприємства Фірми "АМН ТРАНС" (м. Тернопіль, вул. Гайова, буд. 44, ) в частині належної ОСОБА_1 (АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2) частки у статутному капіталі Приватного підприємства Фірми "АМН ТРАНС" в розмірі 50 відсотків, зокрема, проводити державну реєстрацію змін до установчих документів, вносити записи про зміну учасника юридичної особи та інші, передбачені Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" записи, реєстраційні та інші дії.

4. В решті заяви відмовити.

5. Ухвалу направити сторонам по справі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та відповідно до ст.255 ГПК України підлягає оскарженню в апеляційному порядку до апеляційного господарського суду, у межах територіальної юрисдикції якого перебуває місцевий господарський суд.

Учасники справи можуть отримати інформацію по справі на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб - адресою: https://te.court.gov.ua/sud5022.

Суддя О.В. Руденко