УХВАЛА

15 лютого 2019 року

м. Київ

Справа № 910/26972/14

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Катеринчук Л.Й. - головуючий, Пєсков В.Г., Погребняк В.Я.

учасники справи:

ініціюючий кредитор - Державна податкова інспекція у Подільському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві

боржник - Публічне акціонерне товариство "Гідромеханізація"

розглянувши матеріали касаційної скарги Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві

на ухвалу Північного апеляційного господарського суду

від 16.01.2019

у складі колегії суддів: Доманська М.Л. (головуючий), Верховець А.А., Отрюх Б.В.

у справі №910/26972/14

за заявою Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві

про банкрутство Публічного акціонерного товариства "Гідромеханізація"

ВСТАНОВИВ:

30.01.2019 поштовим відправленням, направленим на адресу Північного апеляційного господарського суду, Головне управління Державної фіскальної служби у місті Києві (далі - ГУ ДФС у місті Києві) звернулося до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 16.01.2019 у справі №910/26972/14 в порядку статей 286, 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №910/26972/14 було визначено колегію суддів Верховного Суду у складі: головуючий суддя - Катеринчук Л.Й., суддя - Пєсков В.Г., суддя - Погребняк В.Я., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.02.2019.

З аналізу змісту статей 55, 129 Конституції України вбачається, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Серед основних засад судочинства визначено забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Сокуренко і Стригун проти України" від 20.07.2006 вказав, що фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Суд зазначає, що право на доступ до суду, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, не є абсолютним і може підлягати обмеженню; такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу потребує регулювання з боку держави. Суд повинен переконатися, що застосовані обмеження не звужують чи не зменшують залишені особі можливості доступу до суду в такий спосіб або до такої міри, що це вже спотворює саму суть цього права (рішення ЄСПЛ від 12.07.2001 у справі "Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини").

Як вбачається з прохальної частини касаційної скарги, скаржником предметом касаційного оскарження визначено ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 16.01.2019, якою повернено апеляційну скаргу ГУ ДФС у місті Києві на ухвалу Господарського суду міста Києва від 08.10.2018 у справі №910/26972/14 з доданими до неї документами.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.10.2018 у справі №910/26972/14 частково визнано поточні кредиторські вимоги ГУ ДФС у місті Києві до Публічного акціонерного товариства "Гідромеханізація" на суму 3 122 274, 26 грн., а іншій частині заяву кредитора залишено без задоволення.

Звертаючись до апеляційного суду з апеляційною скаргою на ухвалу суду першої від 08.10.2018, ГУ ДФС у місті Києві просило її скасувати в частині невизнаних його кредиторських вимог на суму 245 301, 17 грн., при цьому, скаржник заявив клопотання про відстрочення сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Згідно з частиною 2 статті 260 ГПК України, до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 258 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу. Частиною 4 статті 174 ГПК України передбачено, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 03.12.2018 апеляційну скаргу ГУ ДФС у місті Києві залишено без руху з підстав відмови у задоволенні клопотання скаржника про відстрочення від сплати судового збору та ненадання ним документів, що підтверджують сплату судового збору за подання апеляційної скарги у встановлених законом порядку і розмірі; надано скаржнику строк на усунення недоліків апеляційної скарги протягом десяти днів з дня вручення скаржнику копії ухвали про залишення апеляційної скарги без руху.

20.12.2018 до апеляційного суду надійшла заява ГУ ДФС у місті Києві про продовження строку на усунення недоліків апеляційної скарги, яку судом задоволено ухвалою від 26.12.2018 та продовжено скаржнику строк на усунення недоліків поданої ним апеляційної скарги до десяти днів з дня вручення йому копії зазначеної ухвали.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що копію ухвали апеляційного суду від 26.12.2018 ГУ ДФС у місті Києві одержало 31.12.2018 через уповноваженого представника, що вбачається з повідомлення про вручення поштового відправлення, яке повернулося на адресу Північного апеляційного господарського суду 03.01.2019.

Повертаючи апеляційну скаргу ГУ ДФС у місті Києві ухвалою від 16.01.2019 в порядку частини 4 статті 174 ГПК України, суд апеляційної інстанції виходив з того, що скаржником у строк, визначений ухвалою суду від 26.12.2018 (тобто до 10.01.2019 із урахуванням обставин вручення її копії скаржнику 31.12.2018), не усунено недоліків поданої ним апеляційної скарги щодо надання суду доказів сплати судового збору на суму 5 286 грн., що стало підставою для повернення апеляційної скарги без розгляду.

Пунктом 2 частини 2 статті 293 ГПК України визначено як підставу для відмови у відкритті касаційного провадження у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) визнання Судом касаційної скарги необґрунтованою, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

З огляду на таке, Верховний Суд вважає, що правильне застосування апеляційним господарським судом норм процесуального права (статей 174, 260 ГПК України) є очевидним та не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування при прийнятті ухвали від 16.01.2019 у справі №910/26972/14 про повернення апеляційної скарги з підстав неусунення скаржником її недоліків у встановлений апеляційним судом строк, який за заявою скаржника продовжено ухвалою апеляційного суду від 26.12.2018, що свідчить про забезпечення апеляційним судом можливості ГУ ДФС у місті Києві оформити апеляційну скаргу відповідно до вимог процесуального закону щодо її форми та змісту і реалізувати право на апеляційне оскарження ухвали місцевого суду про розгляд кредиторських вимог ГУ ДФС у місті Києві у даній справі про банкрутство.

З огляду на таке, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ГУ ДФС у місті Києві на ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 16.01.2019 у справі №910/26972/14 слід відмовити на підставі пункту 2 частини 2 статті 293 ГПК України.

Також, колегія суддів Верховного Суду зазначає, що доводи касаційної скарги ГУ ДФС у місті Києві не спрямовані на обґрунтування невідповідності ухвали суду апеляційної інстанції від 16.01.2019 про повернення апеляційної скарги ГУ ДФС у місті Києві на ухвалу місцевого суду від 08.10.2018 у справі №910/26972/14 нормам процесуального права, а зводяться до правового аналізу положень законодавства, що визначає порядок фінансування бюджетних установ, при обґрунтуванні наявності підстав для відстрочення контролюючому органу сплати судового збору за подання касаційної скарги на ухвалу апеляційного суду від 16.01.2019 у даній справі.

На підставі викладеного та керуючись статями 174, 234, 235, 260, частиною 1 статті 287, пунктом 2 частини 2 статті 293 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду,-

У Х В А Л И В:

Відмовити Головному управлінню Державної фіскальної служби у місті Києві у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 16.01.2019 у справі №910/26972/14.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Л.Й. Катеринчук

Судді В.Г. Пєсков

В.Я. Погребняк