РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

22.02.2019Справа № 910/16474/18

Господарський суд міста Києва у складі судді ДЖАРТИ В. В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Пластікс-Україна" (04080, місто Київ, Подільський район, вулиця Межигірська, будинок 82-А; ідентифікаційний код 24587464)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ра Рекламні рішення" (03115, місто Київ, Святошинський район, проспект Перемоги, будинок 136, к.34; ідентифікаційний код 38506558)

про стягнення 77 995,16 грн,

Без виклику (повідомлення) представників учасників справи,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У грудні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Пластікс-Україна" (далі- позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ра Рекламні рішення" (далі - відповідач) про стягнення 77 995,16 грн, з яких 63 455,05 грн - основний борг, 7 395,27 грн - 36% річних за користування чужими грошовими коштами, 7 144,84 грн - пеня.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань за договором поставки з відстрочкою платежу № КВ-1546 від 18.08.2015.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.12.2018 відкрито провадження у справі № 910/16474/18 та вирішено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання) та визначено сторонам строки для надання відзиву, відповіді на відзив, заперечень на відповідь на відзив.

Позивач та відповідач належним чином були повідомлені про відкриття провадження у справі, про що свідчить, наявні в матеріалах справи рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення № 431 та № 440 з відмітками про вручення ухвали про відкриття провадження 17.12.2018 та 11.01.2019 відповідно.

14.01.2019 представником відповідача було подано до канцелярії суду клопотання про ознайомлення з матеріалами справи. У зазначеному клопотанні було заявлено вимогу про зобов'язання позивача направити або вручити відповідачу копії позовної заяви та доданих до неї документів

На підставі зазначеного клопотання представник відповідача за довіреністю ознайомився з матеріалами справи 25.01.2019, що підтверджено особистим підписом представника на клопотанні.

29.01.2019 через канцелярію суду надійшов відзив відповідача на позов, в якому відповідач висловив заперечення щодо необхідності подання ним відзиву на позов, який, за твердженням представника відповідача, за формою та змістом не відповідає вимогам процесуального закону та не є таким, зміст якого може бути заперечено відповідачем в порядку статті 165 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України). Також представник відповідача зазначив, що заявлені позовні вимоги не визнає.

Дослідивши матеріали справи та поданий відповідачем відзив, щодо твердження відповідача про відсутність повноважень представника позивача на підписання позовної заяви та засвідчення наданих до неї копій документів суд зазначає наступне.

Частиною 2 статті 162 ГПК України позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

Частиною 5 статті 164 ГПК України встановлено, що до позовної заяви, підписаної представником позивача, додається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника позивача.

Частиною 2 статті 58 ГПК України визначено, що при розгляді справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених статтею 59 цього Кодексу.

Відповідно до положень статті 60 ГПК України повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені, зокрема, довіреністю юридичної особи. Довіреність від імені юридичної особи видається за підписом (електронним цифровим підписом) посадової особи, уповноваженої на це законом, установчими документами. Оригінали документів, зазначених у цій статті, копії з них, засвідчені суддею, або копії з них, засвідчені у визначеному законом порядку, приєднуються до матеріалів справи.

До позовної заяви додано належним чином завірену копію довіреності № 10/10-18 від 10.10.2018, підписаної Генеральним директором Товариства - ОСОБА_2

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Пластікс-Україна" підписано представником ОСОБА_3 за довіреністю № 10/10-18 від 10.10.2018.

Відповідно до зазначеної довіреності представника ОСОБА_3 уповноважено на представництво інтересів Товариства, зокрема в судових органах будь-якої юрисдикції з усіма правами і обов'язками, передбаченими діючим законодавством України для позивача. При цьому представнику надано право підписувати всі документи, які пов'язані з виконанням цієї довіреності. Також в довіреності визначено, що "за цією довіреністю представнику надано право ... від імені Товариства ... підпису та одержання всіх документів, необхідних для виконання повноважень, включаючи позовні та інші заяви, скарги, а також виконувати всі інші дії, пов'язані з наданими повноваженнями. "

Згідно статті 61 ГПК України представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов'язки. Обмеження повноважень представника на вчинення певної процесуальної дії мають бути застережені у виданій йому довіреності або ордері.

Жодних обмежень повноважень представника на вчинення певних процесуальних дій в довіреності № 10/10-18 від 10.10.2018 не визначено.

З системного аналізу наведеного вище суд вбачає, що позовна заява підписана належним та повноважним представником, копії, надані до матеріалів справи також завірені належним чином та уповноваженою особою.

Також, за твердженням представника відповідача в матеріалах справи відсутні належні докази направлення відповідачу копії позовної заяви з доданими до неї документами, а саме: позивачем до позовної заяви додано опис вкладень та фотокопія фіскального чеку від 06.12.2018.

Суд відхиляє зазначене твердження представника відповідача з наступних підстав.

Відповідно до пункту частини 1 статті 164 ГПК України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують відправлення іншим учасникам справи копії позовної заяви і доданих до неї документів.

До позовної заяви позивачем додано оригінал опису вкладень в цінний лист № 480 від 06.12.2018 та належним чином завірені копії фіскального та службового чеків про відправлення зазначеного листа.

Згідно частини 5 статті 91 ГПК України учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

З огляду на викладене вище суд зазначає, що позивачем до позовної заяви додано належні докази направлення позовної заяви з доданими до неї документами на адресу відповідача.

Беручи до уваги, що позивач у встановлений чинним процесуальним законодавством та ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.12.2018, не подав до суду заперечень на відповідь на відзив, тому останній не скористався наданими йому процесуальними правами, у зв'язку із чим за висновками суду, справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 ГПК України.

Будь яких інших заяв, клопотань або заперечень від сторін до суду не надходило.

Згідно з частиною 4 статті 240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

18.08.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Пластікс-Україна" в якості постачальника та Товариством з обмеженою відповідальністю "Ра Рекламні рішення" в якості покупця було укладено договір поставки № КВ-1546 (далі - Договір), відповідно до умов якого постачальник зобов'язався передати у власність покупця матеріали для реклами, поліграфії, будівництва, упаковки та аксесуари до них ( далі - Товар), в асортименті та кількості, відповідно до видаткових накладних, що є невід'ємними частинами Договору, а покупець зобов'язався прийняти вказаний Товар і оплатити його.

Розділом 3 Договору сторони визначили, що кількість товару встановлюється у видаткових накладних на поставку кожної окремої партії товару. Претензії щодо кількості товару можуть бути пред'явлені покупцем, якщо невідповідність виявлена безпосередньо під час приймання Товару. Після підписання видаткової накладної претензії щодо кількості Товару постачальником не приймаються.

Умови поставки Товару визначаються згідно видаткових накладних. Передача Товару від постачальника покупцю здійснюється за видатковою накладною, в якій сторони зазначають найменування Товару, що постачається, кількість в одиницях вимірювання, узгоджену ціну Товару та загальну вартість Товару, що постачається. Дата, визначена у видатковій накладній, є датою поставки Товару постачальником, а останній вважається таким, що виконав свої зобов'язання по передачі Товару покупцю. Право власності на Товар та усі ризики випадкового знищення або пошкодження переходять від постачальника до покупця з моменту передачі Товару, згідно видаткової накладної (пункти 5.1, 5.2 Договору)

Розділом 7 Договору сторони погодили ціну та порядок розрахунків. Так, ціна та загальна вартість Товару, що є предметом Договору встановлюється згідно видаткових накладних на Товар. Оплата здійснюється в національній валюті України, гривні, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника (пункти 7.1, 7.2 Договору).

Строк оплати кожної окремої партії Товару становить 21 (двадцять один) календарний день з моменту передачі Товару покупцю та підписання видаткової накладної (пункт 7.4 Договору).

Згідно пункту 8.2 Договору за несвоєчасну оплату Товару покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від неоплаченої чи несвоєчасно оплаченої суми за кожний день прострочення виконання зобов'язань, яка нараховується до повної оплати суми боргу, та сплачує суму заборгованості з урахуванням індексу інфляції

Пунктом 8.4 Договору визначено, що за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання за Договором покупець, відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України сплачує постачальнику 36 (тридцять шість) % річних від суми бору за весь час прострочення.

Відповідно до пунктів 13.1, 13.2 Договору останній набирає сили з моменту його підписання сторонами і діє до 01.02.2016, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов'язань та пролонгується на кожний наступний рік, якщо жодна зі сторін за один місяць до закінчення строку дії Договору не заявить про його припинення. Пролонгація може здійснюватися неодноразово.

На виконання умов Договору позивач поставив відповідачу Товар на загальну суму 73 410,17 грн відповідно до наступних видаткових накладних:

№ 72780 від 13.07.2018 на суму 34 094,40 грн,

№ 74789 від 19.07.2018 на суму 8 343,72 грн,

№ 75052 від 19.07.2018 на суму 17 774,93 грн,

№ 75679 від 23.07.2018 на суму 2 575,32 грн,

№ 76478 від 24.07.2018 на суму 9 340,80 грн,

№ 78707 від 30.07.2018 на суму 1 281,00 грн.

Товар був прийнятий відповідачем без зауважень щодо кількості та якості, про що свідчить підпис представника та відтиск печатки відповідача на видаткових накладних, копії яких надано суду позивачем разом з матеріалами позовної заяви.

Відповідач, в свою чергу, за твердженням позивача, свої зобов'язання щодо оплати за отриманий Товар виконав лише частково, здійснивши 08.08.2018 оплату за Товар по видатковій накладній № 72780 в сумі 9 955,12 грн. З урахуванням здійснення часткової оплати заборгованість відповідача за отриманий за Договором Товар становить 63 455,05 грн (73 410,17 грн - 9 955,12 грн).

З метою досудового врегулювання спору позивач направив на адресу місця реєстрації та поштову адресу відповідача Претензію № 7 від 17.10.2018 про перерахунок заборгованості в сумі 63 455,05 грн.

Зазначена претензія була отримана за адресою місця реєстрації відповідача його уповноваженим представником 22.10.2018, що підтвердженою наявною в матеріалах справи копією потового повідомлення про вручення поштового відправлення № 361.

Проте, за твердженням, позивача, яке не спростовано відповідачем та матеріалами справи, зазначена претензія була залишена без відповіді, суму заборгованості сплачено не було, що і стало підставою звернення Товариства з обмеженою відповідальністю "Пластікс-Україна" до суду з позовною заявою .

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва встановив наступне.

Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами Договору поставки № КВ-1546, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою він є договором поставки.

Так, згідно зі статтею 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Частинами 1, 3, 5 статті 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень статей 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі статтею 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 655 ЦК України унормовано, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 1 ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Положеннями статті 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).

Відповідно до статті 691 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Згідно статті 692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною другою статті 692 ЦК України встановлено, що покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач виконав свої зобов'язання за договором належним чином, поставив відповідачеві Товар на загальну суму 73 410,17 грн, проте відповідач оплатив поставлений товар лише частково на суму 9 955,12 грн, доказів сплати за поставлений Товар в повному обсязі до суду сторонами не надав.

Так, відповідно до статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Пунктом 7.4 Договору сторони погодили, що строк оплати кожної окремої партії Товару становить 21 (двадцять один) календарний день з моменту передачі Товару покупцю та підписання видаткової накладної.

Згідно зі статтею 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Частиною 1 статті 614 ЦК України визначено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до частини 2 статті 614 ЦК України доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Враховуючи викладене, оскільки відповідач не надав суду жодних доказів належного виконання свого зобов'язання щодо оплати поставленого товару у повному обсязі, суд дійшов висновку, що відповідачем було порушено умови Договору поставки № КВ-1546, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 63 455,05 грн підлягають задоволенню

Крім того, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем покладеного на нього обов'язку щодо своєчасного внесення оплати Товару, позивач також просив суд стягнути з відповідача 7 144,84 грн пені на підставі пунктів 8.2 Договору.

Згідно пункту 8.2 Договору за несвоєчасну оплату Товару покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від неоплаченої чи несвоєчасно оплаченої суми за кожний день прострочення виконання зобов'язань, яка нараховується до повної оплати суми боргу, та сплачує суму заборгованості з урахуванням індексу інфляції

Згідно частини 1 статті 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до статті 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Штрафними санкціями згідно з частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно частини 1 статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 ЦК України).

Судом було здійснено перевірку та встановлено, що позивачем було вірно здійснено розрахунок заявленої до стягнення суми пені та стягненню підлягає пеня в розмірі 7 144,84 грн за період з 03.08.2018 по 06.12.2018.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача 7 395,27 грн - 36 процентів річних за період з 03.08.2018 по 06.12.2018, суд відзначає наступне.

Відповідно до статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У пункті 8.4 Договору сторони погодили, що відповідно до статті 625 ЦК України за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання за Договором покупець сплачує постачальнику 36 (тридцять шість) процентів річних від суми боргу за весь час прострочення.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. Аналогічна правова позиція викладена в пункті 4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" № 14 від 17.12.2013.

Судом перевірено правильність наданого позивачем розрахунку 36 процентів річних і встановлено, що останній відповідає вимогам чинного законодавства, зокрема, проведені з урахуванням моменту виникнення прострочення виконання грошового зобов'язання та за відповідний період прострочення.

Оскільки матеріалами справи підтверджується прострочення виконання відповідачем грошового зобов'язання за Договором, у силу положень статті 625 ЦК України, 36 % річних підлягають стягненню з відповідача в заявленому розмірі.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Частиною 1 статті 78 ГПК України визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З системного аналізу вищевикладеного, приймаючи до уваги, що відповідачем не надано суду належних доказів на спростування викладених у позові обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Пластікс-Україна" підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до статті 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статями 74, 76-80, 129, 236-242, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Пластікс-Україна" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ра Рекламні рішення" про стягнення 77 995,16 грн - задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ра Рекламні рішення" (03115, місто Київ, Святошинський район, проспект Перемоги, будинок 136, к.34; ідентифікаційний код 38506558) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Пластікс-Україна" (04080, місто Київ, Подільський район, вулиця Межигірська, будинок 82-А; ідентифікаційний код 24587464) 63 455,05 грн (шістдесят три тисячі чотириста п'ятдесят п'ять гривень 05 копійок) основного боргу, 7 144,84 грн (сім тисяч сто сорок чотири гривні 84 копійки) пені за несвоєчасне виконання зобов'язань, 7 395,27 грн (сім тисяч триста дев'яносто п'ять гривень 27 копійок) 36 процентів річних та 1 762,00 (одну тисячу сімсот шістдесят дві гривні 00 копійок) судового збору.

3. Після набрання рішенням Господарського суду міста Києва законної сили видати відповідний наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

СУДДЯ В. В. ДЖАРТИ