ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2019 року м. ОдесаСправа № 923/1032/17
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Будішевської Л.О.

суддів Таран С.В., Мишкіної М.А.

при секретарі судового засідання: Кияшко Р.О.

за участю представників учасників справи:

від прокуратури ОСОБА_1,

від позивача не зявився,

від відповідача не зявився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Малого приватного підприємства «Ритм»

на рішення господарського суду Херсонської області від 13.11.2018, ухвалене суддею Закуріним М.К. м. Херсон, повний текст складено 14.11.2018

у справі № 923/1032/17

за позовом виконуючого обовязків керівника Бериславської місцевої прокуратури Херсонської області в інтересах держави в особі Тягинської сільської ради

до Малого приватного підприємства «Ритм»

про визнання договору недійсним

ВСТАНОВИВ:

В липні 2017 року виконуючий обовязків керівника Бериславської місцевої прокуратури Херсонської області (далі прокурор) в інтересах держави в особі Тягинської сільської ради Бериславського району Херсонської області (далі Тягинська сільська рада) звернувся до господарського суду Херсонської області з позовом до Малого приватного підприємства «Ритм» (далі МПП «Ритм») про визнання недійсним договору купівлі-продажу № 13 від 12.01.2017, укладеного між Тягинською сільською радою та МПП «Ритм».

Позовні вимоги обґрунтовані наступним.

12.01.2017 між Тягинською сільською радою (покупець) та МПП «Ритм» (постачальник) укладено договір № 13 (далі договір), відповідно до умов якого постачальник зобовязується передати у власність покупцеві продукцію згідно замовлення покупця, а покупець зобовязується прийняти і оплатити її. Під продукцією розуміється харчова група товарів. Назва, кількість та асортимент продукції зазначається у накладній.

Прокурор зазначив, що в порушення ч. 4 ст. 180 ГК України ні у договорі, ні у додатках до нього не визначено предмет договору. Накладна є первинним фінансовим документом, підтверджує факт передачі товару (виконання правочину) та не є частиною договору або окремою угодою до нього. Сторони також не домовились щодо ціни договору. В договорі не вказана ціна за одиницю товару, а лише зазначено загальна сума договору.

Отже вказаний договір укладено з порушенням вимог ст.ст. 628, 638 ЦК України, ст.ст. 180, 189, 266 ГК України, оскільки сторони не досягли згоди щодо його істотних умов, зокрема предмету (найменування і кількість) та ціни за одиницю продукції.

Укладення Тягинською сільською радою договору без визначення його предмету (назви, кількості та асортименту продукції) та ціни за одиницю товару свідчить про недотримання принципу максимальної економії та ефективності. Зазначення в п. 4.6. договору про право постачальника на зміну ціни на товар у випадку зростання закупівельних цін на неї у контрагентів постачальника також підтверджує порушення вищезазначених принципів.

Тягинською сільською радою у 2017 році укладено 3 договори, а саме: з МПП «Ритм», ТОВ «Берислав-хлібзавод» та СГАФ «Прогрес» (по загальному та спеціальному фондах) на суми, менші за 200000 грн. У кошторис Тягинської сільської ради на 2017 рік закладено кошти у розмірі 274990 грн. з яких 99990 грн. по загальному фонду бюджету та 75000 по спеціальному.

Прокурор зазначив, що в даному випадку має місце поділ предмета закупівлі продуктів харчування з метою уникнення процедури проведення відкритих торгів.

В порушення ст. 4 Закону України «Про публічні закупівлі» Тягинською сільською радою при здійсненні закупівлі продуктів харчування порушено принцип недискримінації учасників, оскільки така закупівля не була оприлюднена на веб-порталі Уповноваженого органу з питань закупівель, що підтверджується листом Тягинського сільського голови № 02-32/620/17 від 20.09.2017.

Тягинською сільською радою з моменту укладання договору не вжито належних заходів до усунення зазначених порушень, що призвело до порушення економічних інтересів держави, необхідність захисту яких відповідно до положень ст. 131-1 Конституції України покладено на прокуратуру. Тому підставою для звернення прокурора до суду в інтересах держави з даним позовом є загроза порушень економічних інтересів держави внаслідок укладення незаконного правочину.

У відзиві на позову заяву МПП «Ритм» зазначило наступне.

Сторонами у договорі погоджені всі істотні умови, необхідні для договорів такого виду, у тому числі назва товару, кількість, асортимент та ціна, які визначаються у накладних, отже були дотримані вимоги діючого законодавства, що вказує на відсутність підстав для визнання договору недійсним.

Ціна договору не перевищує 200000 грн, а тому порушення положень Закону України «Про державні закупівлі», у тому числі його принципів не відбулось.

МПП «Ритм» не має відношення до дій позивача (уникнення застосування процедури державних закупівель, передбаченої Законом України «Про державні закупівлі») щодо поділу предмету закупівлі на декілька договорів, а тому такі дії (за їх наявності) не впливають на чинність укладеного договору з МПП «Ритм».

Прокурором не доведено, що саме МПП «Ритм» було недодержано в момент вчинення правочину вимог закону, тому МПП «Ритм» безпідставно залучено до участі у справі в якості відповідача.

Рішенням господарського суду Херсонської області від 29.12.2017, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 14.08.2018 у справі № 923/1032/17 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Рішення суду, з яким погодився суд апеляційної інстанції мотивоване тим, що прокурором, всупереч ст. 73, 74 ГПК України, не доведено належними та допустимими доказами порушення прав позивача та негативні наслідки для держави, на захист інтересів якої подано позов.

При цьому судами першої та апеляційної інстанції при вирішенні спору було встановлено наявність підстав недійсності оспорюваного правочину через невідповідність його умов чинному законодавству.

Разом з тим, встановивши, що оспорюваний договір не відповідає вимогам закону, суди дійшли висновку, що прокурором не обґрунтовано наявності порушених інтересів держави в особі Тягинської сільської ради, негативні наслідки для держави, при цьому зазначивши про невірний спосіб захисту таких прав, зокрема, без вимоги про відшкодування шкоди чи збитків.

Постановою Верховного суду у складі касаційного господарського суду від 14.08.2018 рішення господарського суду Херсонської області від 29.12.2017 та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 14.08.2018 у справі № 923/1032/17 скасовано, справу направлено на новий розгляд до господарського суду Херсонської області.

Постанова суду касаційної інстанції мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не звернули уваги та не надали оцінки тому, що визнання правочину (господарського договору) недійсним є наслідком його вчинення з порушенням закону, а не заходом відповідальності сторін. Тому для такого визнання, у разі вчинення договору з порушенням вимог закону, не має значення, чи усвідомлювали (або повинні були усвідомлювати) сторони договору протиправність своєї поведінки під час вчинення правочину. Таким чином відповідність чи невідповідність правочину вимогам закону має оцінюватися господарським судом стосовно вимог законодавства, а не в розрізі порушених прав чи законних інтересів.

Крім того, касаційний господарський суд зазначив про передчасність висновків судів першої та апеляційної інстанції про не обґрунтування прокурором необхідності захисту інтересів держави у спірних правовідносинах, оскільки судами не надавалась оцінка доводам прокурора, в чому саме полягає порушення інтересів держави через призму Закону України "Про публічні закупівлі", а суди обмежилися лише висновком щодо недоведеності порушення прав. Висновок судів попередніх інстанцій про те, що обраний прокурором спосіб захисту прав без вимоги про відшкодування шкоди чи збитків не відновлює порушене право та не забезпечує його реального захисту є необґрунтованим, оскільки такий спосіб захисту порушеного права передбачений статтею 16 ЦК України.

Рішенням господарського суду Херсонської області від 13.11.2018 у справі № 923/1032/17 позов задоволено повністю, визнано недійсним договір купівлі-продажу № 13 від 12.01.2017, укладений між Тягинською сільською радою та МПП «Ритм», стягнуто з відповідачів на користь прокуратури Херсонської області по 800 грн. витрат по сплаті судового збору за подання позову.

Рішення суду мотивоване наступним.

Предмет, його кількість, ціна договору, у тому числі ціна за одиницю товару, є істотними умовами договору поставки.

Зміст умов спірного договору щодо погодження сторонами замовлень та документи, надані МПП «Ритм» в підтвердження обставин узгодження істотної умови договору про його предмет, на думку суду, не можуть вважатись частиною договору щодо додаткової процедури визначення його предмету (найменування, номенклатури, асортименту) та кількості продукції, оскільки ці документи не містять посилання на оспорюваний договір, не зазначають повноважних посадових осіб сторін, які їх погодили, не є специфікаціями до договору, в яких визначається кількість, асортимент та ціна товару.

У договорі сторонами фактично надано пріоритети у визначенні найменування, номенклатури, асортименту та кількості товару замовнику («постачальник постачає продукцію покупцю після подачі покупцем замовлення, яке здійснюється у письмовій формі або факсимільним звязком, або іншим зрозумілим сторонам способом» (пункт 3.1 договору), а визначення ціни на товар постачальнику («назва, кількість та асортимент продукції зазначається у накладній» (пункт 2.1 договору), що не узгоджується з положеннями діючого законодавства щодо узгодження предмету та ціни договору за волевиявленням обох сторін.

Накладні містять інформацію про отримання/передачу товарів і по суті завершують купівлю-продаж між продавцем і покупцем, а тому вони підтверджують саме належне виконання договірних зобовязань та не можуть доводити узгодження таких істотних умов договору як предмет та ціна на момент його укладення.

Суд першої інстанції не прийняв до уваги доводи МПП «Ритм» про нерозповсюдження положень Закону України Про державні закупівлі на правовідносини, які виникли при укладанні спірного договору щодо не дотримання принципів максимальної економії та ефективності (договір не містить у собі предмету та ціни товару), відкритості та прозорості на всіх стадіях закупівель, а також недискримінації учасників (Тягинською сільською радою всупереч ст.ст. 2, 10 Закону України Про державні закупівлі не оприлюднювався звіт про укладений договір на веб-порталі Уповноваженого органу (www.prozzoro.gov.ua).

Враховуючи, що спірний договір не відповідає вимогам статті 638 ЦК України, статей 180, 189, 266 ГК України, а також ст. 3 Закону України Про державні закупівлі, суд дійшов висновку про те, що спірний договір є недійсним.

Місцевий господарський суд також дійшов висновку про те, що прокурор, здійснюючи представництво інтересів держави, з метою захисту її економічних інтересів, які полягають у недопущенні незаконних витрат бюджетних коштів, а також порушення законодавчої процедури укладення договорів закупівель за державні кошти, правомірно звернувся до суду з позовом про визнання недійсним такого договору.

Не погодившись з прийнятим рішенням суду, МПП «Ритм» подало на нього апеляційну скаргу, яка мотивована тим, що прокурором не доведено порушення інтересів держави при представництві щодо визнання недійсним договору, не надано доказів попереднього повідомлення субєкта владних повноважень у порядку статті 23 Закону України «Про прокуратуру» про його представництво у спірних правовідносинах та не доведено суму збитків, яка спричинена унаслідок укладення оспорюваного договору.

У відзиві на апеляційну скаргу прокурор зазначив про її безпідставність та необґрунтованість.

В судове засідання 21.02.2019 зявився прокурор, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення господарського суду Херсонської області від 13.11.2018 у справі № 923/1032/17 без змін.

Представники позивача та відповідача в судове засідання не зявились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про поважність причин неявки своїх представників в судове засіданні не повідомили.

Судова колегія у відповідності до положень п. 1 ч. 3 ст. 202 ГПК України дійшла висновку про можливість розгляду даної справи за відсутності представників Тягинської сільської ради та МПП «Ритм».

Крім того, ухвалами суду апеляційної інстанції від 16.01.2019 та від 05.02.2019 явка представників учасників справи не визнавалась обовязковою та попереджено учасників справи, що незабезпечення в судове засіданні апеляційної інстанції своїх представників не буде перешкоджати розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги, заслухавши прокурора, перевіривши застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції зазначає наступне.

Судом встановлено, що 12.01.2017 року між Тягинською сільською радою (покупець) та МПП «Ритм» (постачальник) укладено договір № 13 на постачання продукції, відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобовязався передати у власність покупцеві продукцію згідно замовлення, а покупець зобовязався прийняти і оплатити цю продукцію (а.с.23-25 т.1).

Зобовязання з поставки продукції виникає після погодження сторонами замовлення, яке подається покупцем (п. 1.2 договору).

Відповідно до п. 1.3. договору під продукцією розуміється харчова група товарів.

Постачальник постачає продукцію покупцю після подачі йому покупцем замовлення, яке здійснюється у письмовій формі, або факсимільним звязком, або іншим зрозумілим сторонам способом. (п.п. 3.1 договору).

Згідно пунктів 2.1, 4.1. договору назва, кількість, асортимент продукції, а також ціна продукції, з урахуванням умов поставки, зазначаються у накладній.

Відповідно до п. 4.3. договору, загальна сума договору складає суму усіх накладних 199990 грн.

Виконання сторонами умов договору підтверджується заявками (а.с.176-217 т.1), товарно-транспортними накладними (а.с.107-154 т.1) та накладними (а.с.31-34 т.1).

Відповідно до ч. 7 ст. 179 ГК України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору (ч. 2, 3 ст. 180 ГК України).

Частинами 1, 2 ст. 189 ГК України встановлено, що ціна в цьому Кодексі є вираженим у грошовій формі еквівалентом одиниці товару (продукції, робіт, послуг, матеріально-технічних ресурсів, майнових та немайнових прав), що підлягає продажу (реалізації), який повинен застосовуватися як тариф, розмір плати, ставки або збору, крім ставок і зборів, що використовуються в системі оподаткування.

Ціна є істотною умовою господарського договору. Ціна зазначається в договорі у гривнях. Ціни у зовнішньоекономічних договорах (контрактах) можуть визначатися в іноземній валюті за згодою сторін.

Частиною 1 ст. 712 ЦК України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 266 ГК України предметом поставки є визначені родовими ознаками продукція, вироби з найменуванням, зазначеним у стандартах, технічних умовах, документації до зразків (еталонів), прейскурантах чи товарознавчих довідниках. Предметом поставки можуть бути також продукція, вироби, визначені індивідуальними ознаками. Загальна кількість товарів, що підлягають поставці, їх часткове співвідношення (асортимент, сортамент, номенклатура) за сортами, групами, підгрупами, видами, марками, типами, розмірами визначаються специфікацією за згодою сторін, якщо інше не передбачено законом.

Колегія суддів зазначає, що заявки не можна вважати частиною оспорюваного договору щодо визначення його предмету-найменування (номенклатуру, асортимент) та кількість продукції, оскільки ці документи не містять посилання на оскаржуваний договір, не зазначають повноважних посадових осіб сторін, які їх погодили.

Накладні підтверджують лише належне виконання договірних зобовязань, проте, вони не можуть доводити узгодження таких істотних умов договору як предмет та ціна на момент його укладення, оскільки накладні містять інформацію про отримання/передачу товарів або послуг і по суті завершують купівлю-продаж між продавцем і покупцем.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про публічні закупівлі», замовниками є органи державної влади, органи місцевого самоврядування та органи соціального страхування, створені відповідно до закону, а також юридичні особи (підприємства, установи, організації) та їх обєднання, які забезпечують потреби держави або територіальної громади.

Частиною 1 ст. 2 Закону України «Про публічні закупівлі» встановлено, що цей Закон застосовується:

- до замовників, за умови, що вартість предмета закупівлі товару (товарів), послуги (послуг) дорівнює або перевищує 200 тисяч гривень, а робіт - 1,5 мільйона гривень;

- до замовників, які здійснюють діяльність в окремих сферах господарювання, за умови, що вартість предмета закупівлі товару (товарів), послуги (послуг) дорівнює або перевищує 1 мільйон гривень, а робіт - 5 мільйонів гривень.

Під час здійснення закупівлі товарів, робіт і послуг, вартість яких є меншою за вартість, що встановлена в абзацах другому і третьому цієї частини, замовники повинні дотримуватися принципів здійснення публічних закупівель, установлених цим Законом, та можуть використовувати електронну систему закупівель з метою відбору постачальника товару (товарів), надавача послуги (послуг) та виконавця робіт для укладення договору.

У разі здійснення закупівель товарів, робіт і послуг без використання електронної системи закупівель, за умови, що вартість предмета закупівлі дорівнює або перевищує 50 тисяч гривень та є меншою за вартість, що встановлена в абзацах другому і третьому цієї частини, замовники обовязково оприлюднюють звіт про укладені договори в системі електронних закупівель відповідно до статті 10 цього Закону.

Всупереч вищевикладеного, Тягинською сільською радою не оприлюднювався звіт про укладений договір на веб-порталі Уповноваженого органу (www.prozzoro.gov.ua), що підтверджується листом голови Тягинської сільської ради адресованому начальнику Бериславської місцевої прокуратури (а.с.68 т.1).

Зазначене порушення свідчить про недотримання принципів максимальної економії та ефективності, відкритості та прозорості на всіх стадіях закупівель, а також недискримінації учасників.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Частиною 1 ст. 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства.

Враховуючи, що спірний договір на постачання продукції № 13 від 12.01.2017 укладений з порушенням вимог чинного законодавства, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для визнання його недійсним.

Щодо доводів скаржника про те, що прокурором не доведено порушення інтересів держави, судова колегія зазначає наступне.

Положеннями статті 15 ЦК України закріплено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частиною 2 ст. 2 ЦК України передбачено, що одним з учасників цивільних відносин є держава Україна, яка згідно зі статтями 167, 170 Цивільного кодексу України набуває і здійснює цивільні права та обов'язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом, та діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин.

Одним із таких органів є прокуратура, на яку покладено функції представництва інтересів держави в суді у випадках, визначених законом.

За змістом частини 1 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Частиною 3 статті 4 ГПК України встановлено, що до господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Згідно частини 4 статті 53 ГПК України прокурор, який звертається до господарського суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених ст. 174 ГПК України.

Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 08.04.1999 № 3-рп/99 наголосив, що інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

Із врахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Правовідносини, повязані з використанням бюджетних коштів, становлять суспільний інтерес, а враховуючи, що при укладанні договору № 13 від 12.01.2017 допущено порушення вимог чинного законодавства України, вказане свідчить про порушення суспільного інтересу.

Тягинська сільська рада, відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» є органом місцевого самоврядування, який зобов'язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. 19 Конституції України).

Укладення Тягинською сільською радою, як розпорядником коштів, договору без визначення таких істотних умов договору, як предмет (найменування і кількість) та ціни за одиницю продукції може призвести до зайвих витрат державних коштів, доказом чого є, зокрема, зазначення в пункті 4.6. договору права постачальника на зміну ціни на товар у випадку зростання закупівельних цін на неї у контрагентів.

Крім того, судова колегія зазначає, що в даному випадку участь прокурора у даній справі не порушує принципу «справедливої рівноваги» між сторонами, оскільки МПП «Ритм» не був позбавлений ефективної можливості захищати свої права та інтереси, тому доводи скаржника про порушення «справедливого балансу» є безпідставними.

Рішення господарського суду Херсонської області від 13.11.2018 у справі № 923/1032/17 ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права України, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду та не можуть бути підставою для його скасування або зміни.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги відповідно до вимог статті 129 ГПК України покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 232, 233, 236, 269, 270, 275, 276, 281- 283

ГПК України, Південно-західний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Малого приватного підприємства Ритм залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Херсонської області від 13.11.2018 у справі № 923/1032/17 залишити без змін.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Мале приватне підприємство Ритм.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку у строк, який обчислюється відповідно до статті 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено 26.02.2019.

Головуючий суддя Л.О. Будішевська

Суддя С.В. Таран

Суддя М.А. Мишкіна