ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" лютого 2019 р. Справа№ 911/1364/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Тищенко А.І.

Разіної Т.І.

секретар судового засідання: Ніконенко Ю.А.

за участю представників: не з'явились,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Атена М»

на рішення Господарського суду Київської області від 10.09.2018 (повний текст складено 25.09.2018)

у справі №911/1364/18 (суддя Христенко О.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод Євроформат»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Атена М»

про стягнення 542 655,24 грн.

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Завод Євроформат» (далі, позивач) звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Атена М» (далі, відповідач) про стягнення 542 655,24 грн., з яких: 400 000,00 грн. основної заборгованості, 94 158,91 грн. пені, 39 159,33 грн. інфляційних втрат та 9 337,00 грн. 3% річних.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобов'язань за Договором поставки №165 від 15.09.2016 щодо своєчасної оплати отриманого товару.

Рішенням Господарського суду Київської області від 10.09.2018 у справі №911/1364/18 позовні вимоги задоволено частково.

Присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Атена М» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод Євроформат» 400 000 (чотириста тисяч) грн. 00 коп. заборгованості, 56 153 (п'ятдесят шість тисяч сто п'ятдесят три) грн. 42 коп. пені, 9 337 (дев'ять тисяч триста тридцять сім) грн. 00 коп. 3% річних, 39 159 (тридцять дев'ять тисяч сто п'ятдесят дев'ять) грн. 33 коп. інфляційних втрат та 7 569 (сім тисяч п'ятсот шістдесят дев'ять) грн. 75 коп. судового збору. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що факт наявності основної заборгованості за Договором поставки №165 від 15.09.2016 у відповідача перед позивачем в сумі 400 000,00 грн. належним чином доведений, документально підтверджений та не спростований відповідачем. Водночас, згідно з вірним арифметичним розрахунком, проведеним судом, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня у сумі 56 153,42 грн., розрахована з додержанням норм частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, за період з 08.09.2017 по 08.03.2018; розрахунок 3% річних та інфляційних втрат згідно статті 625 Цивільного кодексу України здійснено позивачем правильно.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Атена М» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 10.09.2018 у справі №911/1364/18 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Узагальнені доводи апеляційної скарги відповідача зводяться до того, що суд першої інстанції не надав оцінки підставам виникнення оплати за поставку, визначеним договором: позивач не надсилав письмового повідомлення на адресу відповідача про готовність обладнання до відвантаження, чим грубо порушив умови пункту 3.2.2. Договору; позивач прострочив поставку товару, чим порушив умови пункту 3.1.2. Договору.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Атена М» у справі №911/1364/18 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Михальської Ю.Б., суддів: Разіної Т.І., Скрипки І.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.11.2018 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Атена М» на рішення Господарського суду Київської області від 10.09.2018 у справі №911/1364/18 та розгляд справи призначено на 15.01.2019.

13.12.2018 від позивача через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому позивач просив суд у задоволенні апеляційної скарги відмовити, оскаржене рішення суду залишити без змін.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 15.01.2019 №09.1-08/192/19, у зв'язку із перебуванням судді Скрипки І.М. у відпустці, яка не є головуючою суддею (суддею-доповідачем), призначено повторний автоматизований розподіл судової справи.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.01.2019 справу №911/1364/18 передано на розгляд колегії суддів у складі головуючий суддя: Михальська Ю.Б., судді: Разіна Т.І., Тищенко А.І.

Враховуючи вищевикладене, з метою здійснення подальшого розгляду апеляційної скарги визначеним складом суду, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.01.2019 прийнято апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Атена М» на рішення Господарського суду Київської області від 10.09.2018 у справі №911/1364/18 до провадження у складі колегії суддів Північного апеляційного господарського суду: головуючий суддя: Михальська Ю.Б., судді: Разіна Т.І., Тищенко А.І., призначено справу до розгляду на 12.02.2019.

У судове засідання представники сторін не з'явились, про причини неявки суд не повідомили.

Враховуючи те, що у матеріалах справи містяться докази належного повідомлення сторін про дату, час і місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, а саме повідомлення про вручення поштових відправлень, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представників сторін, неявка яких не перешкоджає розгляду справи.

У відповідності до вимог частин 1, 2, 4, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржене рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Відповідно до частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Як підтверджується матеріалами справи, 15.09.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Завод Євроформат» (позивач, постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Атена М» (відповідач, замовник) укладений Договір поставки №165 (далі, Договір), відповідно до умов пунктів 1.1., 1.2. якого постачальник зобов'язався поставити обладнання, визначене у Додатку № 2 до договору, у строки, згідно з графіком поставки (Додаток № 3 до договору) на умовах DDP на об'єкт без розвантаження, а замовник зобов'язався прийняти таке обладнання, розвантажити його та оплати його вартість.

Строки поставки обладнання погоджуються сторонами на підставі оформленого Графіку поставки, який є Додатком № 3 до договору (пункт 1.3. Договору).

Умовами пунктів 2.1., 2.2. Договору, в редакції внесених змін (Додаткова угода № 1 від 16.11.2016), встановлено, що загальна сума договору становить, включаючи ПДВ, 2 284 102,44 грн. Оплата вартості обладнання здійснюється шляхом внесення авансового платежу в сумі 1 620 000,80 грн. протягом 5 банківських днів, з дати підписання договору; авансового платежу в сумі 84 101,64 грн., протягом 5 банківських днів з дати підписання Додаткової угоди №1 від 16.11.2016; остаточний розрахунок в сумі 580 000,00 грн., протягом 5 днів після повідомлення замовником про готовність обладнання до відвантаження.

Пунктом 3.2.2. Договору визначено, що постачальник письмово повідомляє замовника про готовність обладнання не менш ніж за 5 робочих днів до моменту (дати) фактичного відвантаження.

Умовами пункту 4.1.1. Договору визначено, що поставка обладнання на об'єкт оформлюється видатковою накладною. Сторони домовились, що право власності на продукцію переходить від постачальника до замовника з моменту надходження ліфтового обладнання в повному комплекті та підписання видаткової накладної.

Відповідно до пункту 5.6. Договору, у випадку виявлення гарантійних недоліків (дефектів) замовник протягом 2 робочих днів з моменту виявлення повинен письмово повідомити постачальника, з метою вжиття постачальником своєчасних заходів щодо їх усунення.

Між позивачем та відповідачем підписані Додаток №1 до Додаткової угоди № 1 від 16.11.2016 до Договору №165 від 15.09.2016 «Договірна ціна», Додаток №2 до Додаткової угоди №1 від 16.11.2016 до Договору № 165 від 15.09.2016 «Технічна специфікація ліфтового обладнання» та Додаток №3 до Договору № 165 від 15.09.2016 «Графік поставки обладнання».

Позивач стверджує, що поставив відповідачу обладнання на загальну суму 2 284 102,44 грн. Однак, в порушення умов Договору та взятих на себе зобов'язань, відповідач лише частково провів оплату отриманого від позивача обладнання в сумі 1 884 102,44 грн., вартість обладнання в сумі 400 000,00 грн., залишена відповідачем не сплаченою, що і стало підставою для звернення позивача до суду із позовом у даній справі. Крім того, за порушення договірних зобов'язань, позивачем нараховані до стягнення з відповідача 94 158,91 грн. пені, 39 159,33 грн. інфляційних втрат та 9 337,00 грн. 3% річних.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог позивача у даній справі, а доводи скаржника не приймає до уваги з огляду на наступне.

За своєю правовою природою укладений між сторонами Договір є договором поставки.

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (частина 2 статті 712 Цивільного кодексу України).

Згідно частини 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до статті 174 Господарського кодексу України договір є підставою для виникнення господарських зобов'язань, які згідно зі статтями 193, 202 Господарського кодексу України та статтями 525, 526, 530 Цивільного кодексу України повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства; одностороння відмова від зобов'язання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом. Відповідно до статті 202 Господарського кодексу України, статті 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Судом встановлено, що позивач належним чином та в повному обсязі виконав взяті на себе згідно з умовами Договору зобов'язання, поставивши відповідачу обладнання, всього на загальну суму 2 284 102,44 грн., про що свідчать наявні в матеріалах справи копії видаткових накладних №ЗЕ-0000026 від 24.01.2017 на суму 1 326 504,00 грн. та №ЗЕ-0000039 від 01.02.2017 на суму 957 598,44 грн. Відповідні видаткові накладні підписані в двосторонньому порядку представниками позивача та відповідача та скріплені печатками юридичних осіб.

Для отримання обладнання відповідачем видана довіреність на отримання товарно-матеріальних цінностей № 1 від 23.01.2017 на ім'я ОСОБА_2.

Претензій щодо якості чи кількості отриманого обладнання в момент його поставки матеріали справи не містять, а отже вказаний у видаткових накладних товар поставлений позивачем і прийнятий відповідачем без зауважень, що свідчить про повноту та якість виконання позивачем своїх зобов'язань згідно з договором, а тому обладнання вважається прийнятим без зауважень в повному обсязі.

Підписання відповідачем видаткових накладних, які є первинними обліковими документами у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» і які відповідають вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положенню про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, фіксує факт здійснення господарської операції і є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Однак, в порушення умов Договору та взятих на себе зобов'язань, відповідач лише частково провів оплату отриманого від позивача обладнання в сумі 1 884 102,44 грн., вартість обладнання в сумі 400 000,00 грн. залишена відповідачем не сплаченою.

Заперечуючи проти позову, відповідач у відзиві на апеляційну скаргу та апеляційній скарзі вказує на невідповідність поставленого позивачем обладнання технічній специфікації та вказував на те, що позивач своєчасно не повідомив відповідача про поставку обладнання, чим порушив умови пункту 3.2.2. Договору.

Вказані заперечення не приймаються колегією суддів до уваги з огляду на наступне.

Як вбачається з умов Договору та було зазначено вище, поставка обладнання на об'єкт оформлюється видатковою накладною. Сторони домовились, що право власності на продукцію переходить від постачальник до замовника з моменту надходження ліфтового обладнання в повному комплекті та підписання видаткової накладної (пункт 4.1.1. Договору).

Пунктом 4.1.3. також встановлено, що факт приймання - передачі обладнання по кількості підтверджується видатковими накладними. Обладнання поставляється і передається у власність замовнику вільним від будь-яких зобов`язань і обтяжень перед третіми особами.

Згідно з пунктом 4.2. Договору поставка обладнання на об`єкт є необхідним та достатнім підтвердженням того, що постачальник повністю виконав зобов`язання за пунктом 1.1. договору, якщо сторонами підписані видаткові накладні.

Отже, враховуючи вищенаведені умови договору, факт виконання своїх зобов`язань постачальником в повному обсязі буде підтверджений підписаною видатковою накладною.

Відповідно до пункту 5.6. Договору у випадку виявлення гарантійних недоліків (дефектів) замовник протягом 2 робочих днів з моменту виявлення повинен письмово повідомити постачальника, з метою вжиття постачальником своєчасних заходів щодо їх усунення.

Як уже зазначалося, позивачем згідно з видатковими накладними №ЗЕ-0000026 від 24.01.2017 та №ЗЕ-0000039 від 01.02.2017 поставлено, а відповідачем прийнято ліфтове обладнання на загальну суму 2 284 102,44 грн.

У свою чергу, матеріали справи не містять претензій відповідача щодо якості чи кількості отриманого обладнання, як в момент його отримання, так й протягом 2 днів після його отримання, як це визначено умовами пункту 5.6. договору, який надає можливість замовнику скористатися його правом на усунення недоліків обладнання, яке поставляється.

Підписання ж відповідачем видаткових накладних, які є первинними обліковими документами у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», фіксує факт здійснення господарської операції і є, враховуючи умови пунктів 4.1.1., 4.1.3., 4.2. Договору, підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків відповідно до його умов.

Поруч з цим, як вірно наголосив суд першої інстанції, матеріали справи містять довіреність на отримання товарно-матеріальних цінностей № 1, виписана 23.01.2017 на ім'я ОСОБА_2 (директор), що вказує на обізнаність відповідача про отримання обладнання саме в ці строки.

Крім того, з наявних в матеріалах справи банківських виписок по особовому рахунку позивача вбачається, що відповідачем здійснена часткова оплата отриманого обладнання в сумі 1 884 102,44 грн., в тому числі 22.08.2017, 29.08.2017 та 07.09.2017 (після отримання ліфтового обладнання). Отже, здійснивши часткову оплату у значній сумі, відповідачем підтверджений факт отримання товару по якості, без зауважень, у тому числі і щодо строків поставки.

Таким чином, судом не беруться до уваги доводи скаржника щодо порушення позивачем умов Договору, в частині недотримання встановленого порядку поставки обладнання або поставки його неналежної якості, оскільки відповідачем без зауважень, згідно з видатковими накладними №ЗЕ-0000026 від 24.01.2017 та №ЗЕ-0000039 від 01.02.2017 прийняте визначене договором обладнання та здійснена його оплата у значній сумі, що свідчить про повноту та якість виконання позивачем своїх зобов'язань згідно з Договором, а тому обладнання вважається прийнятим без зауважень в повному обсязі.

Відтак, колегія суддів вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача основного боргу в розмірі 400 000,00 грн. є обґрунтованими та такими, що правомірно задоволені судом першої інстанції.

Стаття 610 Цивільного кодексу України визначає, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Приписами статті 611 Цивільного кодексу України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

З огляду на порушення відповідачем зобов'язання за Договором, позивач заявив до стягнення з відповідача на підставі пункту 6.5. Договору 94 158,91 грн. пені, нарахованої за період з 08.09.2017 по 19.06.2018.

Пунктом 6.5. Договору визначено, що у випадку невиконання оплат в строки, визначені договором, замовник зобов'язується виплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми вчасно невиконаних оплат за обладнання за кожен день такого прострочення.

У сфері господарювання згідно з частиною 2 статті 217 та частини 1 статті 230 Господарського кодексу України застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (частина 6 статті 231 Господарського кодексу України).

Разом з тим, відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Таким чином, згідно з вірним арифметичним розрахунком, проведеним судом першої інстанції, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня у сумі 56 153,42 грн., розрахована з додержанням норм частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, за період з 08.09.2017 по 08.03.2018.

Також, позивач на підставі положень статті 625 Цивільного кодексу України просив суд стягнути з відповідача 9 337,00 грн. 3 % річних, нарахованих за період з 08.09.2017 по 19.06.2018 та 39 159,33 грн. інфляційних втрат, нарахованих за період вересень 2017 року - червень 2018 року від суми заборгованості.

Відповідно статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Колегія суддів, враховуючи доведеність порушення відповідачем основного зобов'язання з оплати поставленого товару, перевіривши правильність здійснених позивачем розрахунків, вважає їх арифметично вірними, а позовні вимоги про стягнення з відповідача 39 159,33 грн. інфляційних втрат та 9 337,00 грн. 3% річних такими, що підлягають задоволенню.

Сплату вищевказаної суми заборгованості відповідачем не здійснено, доказів перерахування коштів на користь позивача суду не надано, документів, які б підтверджували безпідставність нарахування основного боргу, пені (у визначеному судом розмірі), 3% річних та інфляційних втрат, їх контррозрахунку, а також матеріалів, які б спростовували твердження позивача, суду також не надано.

Враховуючи вищевикладене, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов'язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Порушень норм процесуального права, які могли бути підставою для скасування або зміни оскарженого рішення у відповідності до норм статті 277 Господарського процесуального кодексу України судом апеляційної інстанції не виявлено.

Відповідно до частини 1, 3 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає рішення суду у даній справі обґрунтованим, прийнятим з додержанням норм матеріального та процесуального права та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається. Апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Атена М» є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Судові витрати за подання зазначеної апеляційної скарги згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Атена М» на рішення Господарського суду Київської області від 10.09.2018 у справі №911/1364/18 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Київської області від 10.09.2018 у справі №911/1364/18 залишити без змін.

Матеріали справи №911/1364/18 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у порядку, передбаченому статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 19.02.2019.

Головуючий суддя Ю.Б.Михальська

Судді А.І. Тищенко

Т.І. Разіна