ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" лютого 2019 р. Справа№ 910/5283/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Калатай Н.Ф.

суддів: Зубець Л.П.

Мартюк А.І.

за участю представників: не викликались

розглянувши апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Надра України» та Публічного акціонерного товариства «Укрнафта»

на рішення Господарського суду міста Києва від 05.11.2018, повний текст якого складений 15.11.2018,

у справі № 910/5283/18 (суддя Головіна К.І.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Надра України»

до Публічного акціонерного товариства «Укрнафта»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Шевченківський районний відділ державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві

про стягнення 48 459,38 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позов заявлено про стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних суми в сумі 8 230,92 грн. та інфляційних втрат в сумі 40 228,46 грн., нарахованих на загальну суму заборгованості, присуджену до стягнення рішенням Господарського суду міста Києва від 26.10.2015 у справі № 910/24746/15 за період з 08.11.2015 по 20.11.2017 (дата фактичного отримання позивачем коштів - примітка суду).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 05.11.2018, повний текст якого складений 15.11.2018, у справі № 910/5283/18 позовні вимоги задоволено частково, до стягнення з відповідача на користь позивача присуджено інфляційні втрати в сумі 23 881,82 грн. та 3 % річних в сумі 4 879,76 грн., у решті позовних вимог відмовлено.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що:

- вимоги про стягнення інфляційної складової боргу та 3 % річних, нарахованих на суму основного зобов'язання, є такими, що заявлені правомірно, проте, заявивши до стягнення матеріальні втрати за період з 08.11.2015 по 20.11.2017, позивач здійснив їх нарахування не лише на основний борг у сумі 79 906,28 грн., а й на пеню у сумі 17 053,97 грн., інфляційні втрати у сумі 33 825,35 грн., 3 % річних у сумі 1 825,80 грн., а також на суму судового збору у розмірі 1 989,17 грн., що були стягнуті судовим рішенням, що не є вірним;

- згідно з позицією, викладеною Верховним Судом України у Аналізі практики застосування ст. 625 ЦК України в цивільному судочинстві від 01.07.2014, неустойка - це спосіб забезпечення виконання основного зобов'язання, а в разі невиконання такого зобов'язання, вона перетворюється на відповідальність, яка спрямована на компенсацію негативних для кредитора наслідків порушення зобов'язання боржником. Пеня за своєю правовою природою - є лише стимулом боржника здійснити повне виконання взятих на себе основних зобов'язань, а судове рішення у даному випадку не є новим грошовим зобов'язанням (новацією), оскільки воно не створює нового зобов'язання, а лише констатує факт наявності заборгованості за договором, а відтак, нарахування інфляційних втрат та 3 % річних на суму пені у розмірі 17 053,97 грн., стягнутої рішенням суду у справі № 910/24746/15, є необґрунтованим;

- положення ст. 625 ЦК України щодо стягнення інфляційних втрат та 3 % річних надають право застосовувати їх лише до суми грошового зобов'язання - основного боргу. Вказаною нормою не надається право на нарахування інфляційних втрат та 3 % річних знову ж таки на інфляційні втрати та 3 % річних, зокрема, на вже стягнуті рішенням суду, оскільки правова природа інфляційної складової боргу та 3 % річних є похідною від основного зобов'язання;

- необґрунтованим є нарахування позивачем матеріальних втрат на суму судового збору, покладеного вказаним рішенням суду на відповідача в розмірі 1 989,17 грн., оскільки судовий збір не виник з порушеного зобов'язання (з невиконання умов договору про проведення моніторінгу та наукового супроводження надрокористування № 7/3014-Р-91М/13 від 19.12.2013) та не був складовою частиною основної заборгованості за договором, а є лише платою за подання відповідного позову до суду згідно із Законом України «Про судовий збір»;

- в день фактичного виконання грошового зобов'язання (20.11.2017) прострочення зобов'язання не було, а тому цей день не може бути включеним у період, за який здійснюється нарахування інфляційних збитків та 3% річних, а кінцевим днем нарахування матеріальних втрат є 19.11.2017.

Щодо заперечень відповідача про те, що спірні кошти з нього були стягнуті 11.11.2016 (дата надходження коштів від ПАТ «Укрнафта» на рахунок органу Державної виконавчої служби згідно із меморіальним ордером № 227/12 від 11.11.2016 р. на суму 5 449 542,31 грн.), суд першої інстанції зазначив про те, що:

- на підтвердження своєї позиції відповідач посилається на платіжну вимогу № 227/12 від 31.10.2016, виставлену Державною виконавчою службою, та меморіальний ордер № 227/12 від 11.11.2016, проте з указаної вимоги вбачається, що зазначена в ній до сплати сума 8 597 427,34 грн. є більшою, ніж та, яка була фактично стягнута за рішенням суду, а у призначенні платежу меморіального ордеру № 227/12 від 11.11.2016 вказано про «стягнення на підставі ст. 1071 ЦК України, ст.ст. 48, 52, 56 Закону України «Про виконавче провадження» на користь ПАТ «НАК «Надра України», ОСОБА_4, ОСОБА_5.», а відтак, твердження відповідача про те, що виконання рішення суду відбулось саме 11.11.2016, є неналежно доведеними;

- за відсутності вказівки на призначення платежу, Шевченківський РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві на свій розсуд визначив суми та періоди сплати заборгованості, стягнутої судом, тому сплачені кошти на рахунок позивача (стягувача) перерахував 20.11.2017;

- виходячи з положень пункту 30.1 ст. 30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», якими передбачено, що моментом виконання грошового зобов'язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою, та того, що датою зарахування коштів на рахунок позивача є 20.11.2017, вказана дата, є датою виконання судового рішення у справі № 910/24746/15.

Не погоджуючись з рішенням, 04.12.2018 Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Надра України» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 05.11.2018 у справі № 910/5283/18 скасувати частково в частині відмови в позовних вимогах, ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з відповідача а користь позивача 3% річних від простроченої суми у розмірі 2 298,64 грн., інфляційні збитки за прострочення в розмірі 11 249,67 грн. а всього - 13 548,31 грн. В іншій частині позов залишити без змін.

У апеляційній скарзі апелянт зазначив про те, що з рішення Господарського суду міста Києва у справі № 910/24746/15 у відповідача виник обов'язок сплатити суму заборгованості (в тому числі інфляційні та річні - примітка суду) з моменту набрання вказаним рішення законної сили, який, в тому числі і обов'язок щодо сплати річних та інфляційних втрат, є грошовим, а відтак, нарахування на вказані суми 3 % річних та інфляційних втрат є правомірним.

Згідно з витягом з протоколу передачі судової справи раніше визначеному головуючому судді (судді-доповідачу) від 11.12.2018, справа № 910/5283/18 передана на розгляд колегії суддів у складі: Калатай Н.Ф. (головуючий), судді Зубець Л.П., Мартюк А.І.

Ухвалою від 14.12.2018 колегією суддів у складі: Калатай Н.Ф. (головуючий), судді Зубець Л.П., Мартюк А.І.:

- відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Надра України» на рішення Господарського суду міста Києва від 05.11.2018 у справі № 910/5283/18;

- встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, пояснень, клопотань, заперечень - до 16.01.2019;

- роз'яснено сторонам, що відповідно до приписів ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку (ч. 1); заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (ч. 2);

- роз'яснено учасниками, що апеляційна скарга буде розглянута без повідомлення учасників справи.

Крім того, не погоджуючись з рішенням, 04.12.2018 Публічне акціонерне товариство «Укрнафта» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 05.11.2018 у справі № 910/5283/18 повністю та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі апелянт зазначив про те, що спірне рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування вказаної позиції апелянт послався на те, що:

- суд першої інстанції не врахував, що відсутність доказів, які зобов'язана була згідно ухвал суду подати виконавча служба щодо моменту списання коштів з рахунків апелянта при виконанні рішення суду у справі № 910/24746/15, не дозволяє впевнено встановити момент виконання рішення суду, а відтак, і момент порушення прав позивача;

- моментом виконання рішення є стягнення грошових коштів з рахунку боржника (відповідача), а не надходження коштів на рахунок стягувача (позивача).

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.12.2018, справа № 910/5283/18 передана на розгляд колегії суддів у складі: Калатай Н.Ф. (головуючий), судді Зубець Л.П., Мартюк А.І.

При дослідженні матеріалів справи та апеляційної скарги колегією суддів встановлено, що подана заявником апеляційна скарга не відповідає вимогами ст. 258 ГПК України, яка встановлює вимоги до форми і змісту апеляційної скарги, оскільки заявником до апеляційної скарги не додано надсилання копії апеляційної скарги та доданих до неї документів (фіскальний чек, опис вкладення) третій особі, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Шевченківському районному відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві.

За таких обставин, ухвалою від 14.12.2018 колегією суддів у складі: Калатай Н.Ф. (головуючий), судді Зубець Л.П., Мартюк А.І.:

- апеляційну скаргу залишено без руху;

- апелянту роз'яснено, що:

1. він має право протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали усунути недоліки, а саме, подати до Північного апеляційного господарського суду докази надсилання копії апеляційної скарги з доданими до неї документами Шевченківському районному відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві за адресою: 01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 110.

2. в разі невиконання зазначеної ухвали суду в строк, визначений п. 2 її резолютивної частини, апеляційна скарга вважається неподаною та повертається апелянту.

3. відповідно до приписів ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку (ч. 1); заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (ч. 2).

28.12.2018 від апелянта через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів надійшов супровідний лист, до якого додано поштову квитанцію, опис вкладення та накладну № 922 від 27.12.32018 щодо надсилання копії апеляційної скарги з доданими до неї документами Шевченківському районному відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві.

Ухвалою від 28.12.2018:

- відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» на рішення Господарського суду міста Києва від 05.11.2018 у справі № 910/5283/18;

- встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, пояснень, клопотань, заперечень - до 16.01.2019;

- роз'яснено сторонам, що відповідно до приписів ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку (ч. 1); заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (ч. 2);

- роз'яснено учасниками, що апеляційна скарга буде розглянута без повідомлення учасників справи.

Станом на 20.02.2019 відзивів, пояснень та клопотань до суду не надходило.

З матеріалів справи слідує, що відповідачем до апеляційної скарги додані додаткові докази, а саме копії платіжного доручення № 1012/5-26 від 26.07.2016, меморіального ордера № 227/12 від 16.11.2016, платіжного доручення № 7842564/12 від 26.10.2017 та довідки НАК «Надра України» від 18.07.2018.

Колегія суддів зазначає про те, що меморіальний ордер № 227/12 від 16.11.2016 міститься в матеріалах справи (а.с. 51).

Щодо решти доказів колегія суддів зазначає таке.

Враховуючи, що відповідач додав ці документальні докази під час розгляду апеляційної скарги, на дату прийняття оспореного рішення таких доказів суд першої інстанції в своєму розпорядження не мав.

Згідно з ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього (ч. 3 ст. 269 ГПК України).

Частинами 3, 4 п. 9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України» від 17.05.2011 № 7 встановлено, що у вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з'ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об'єктивно оцінити поважність цих причин. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття. До згаданих підстав належить, зокрема, необґрунтоване відхилення судом першої інстанції клопотань сторін про витребування господарським судом доказів у порядку статті 38 ГПК. У такому разі суд апеляційної інстанції за відповідним клопотанням сторони самостійно витребує необхідні додаткові докази.

Підставою для прийняття апеляційною інстанцією додаткових доказів є докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від апелянта.

Оспорюване рішення у цій справі було проголошено 05.11.2018, а відтак, всі подані відповідачем документи він мав можливість подати до суду першої інстанції, проте вказаних дій не вчинив, а суду апеляційної інстанції доказів об'єктивної неможливості вчинення таких дій не надав.

Слід зазначити і про те, що в апеляційній скарзі відповідачем не наведено жодних обґрунтувань щодо неможливості подати вказані докази до суду першої інстагції.

Основними засадами судочинства, закріпленими у ст. 129 Конституції України, є, зокрема, законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен додержуватись норм процесуального права.

Відповідно до ст. 124, п.п. 2, 3, 4 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст. 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Прийняття судом апеляційної інстанції додаткових документів на стадії апеляційного провадження за відсутності визначених ст. 269 ГПК України підстав для їх прийняття, тобто без наявності належних доказів неможливості їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від заявника, фактично порушує принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, адже у такому випадку суд створює позивачу більш сприятливі, аніж відповідачу умови в розгляді конкретної справи.

За таких обставин, додані відповідачем до апеляційної скарги копії платіжного доручення № 1012/5-26 від 26.07.2016, платіжного доручення № 7842564/12 від 26.10.2017 та довідки НАК «Надра України» від 18.07.2018 як додаткові докази колегією суддів не приймаються.

Згідно з ч. 1 ст. 247 ГПК України у порядку спрощеного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 12 ГПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, у цьому випадку 176 200 грн. (1 762 грн.*100).

Частиною 1 ст. 270 ГПК України встановлено, що в суді апеляційної інстанції справи переглядаються в порядку спрощеного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі (глава 1. Апеляційне провадження Розділу IV ГПК України - прим суду).

Частиною 10 ст. 270 ГПК України встановлено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 762*100=176 200 грн.), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

При розгляді справи № 910/5283/18 колегія суддів враховує, що предметом позову у цій справі є вимоги про стягнення суми, меншої за 176 200 грн., тобто вказана справа відноситься до малозначних справ в розумінні ГПК України, і розглядає справу без повідомлення учасників справи.

За правилом ч. 2 ст. 270 ГПК України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п'ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Частиною 1 статті 273 ГПК України встановлено, що апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції розглядається протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.

Враховуючи, що апеляційні скарги позивача та відповідача розглядаються судом разом, а апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» на рішення Господарського суду міста Києва від 05.11.2018 у справі № 910/5283/18 відкрито 28.12.2018, розгляд справи в суді апеляційної інстанції розпочався, з урахуванням вихідних та святкових днів з 14.01.2019, апеляційна скарга має бути розглянута по 26.02.2019 включно.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги, матеріали справи, з урахуванням правил ст. ст. 269, 270 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права, колегія суддів встановила таке.

19.12.2013 позивач як виконавець та відповідач як замовник уклали договір про проведення моніторингу та наукового супроводження надрокористування № 7/3014-Р-91М/13 (далі Договір), відповідно до умов якого виконавець зобов'язується виконати для замовника, а замовник зобов'язується прийняти й оплатити роботи з проведення моніторингу та наукового супроводження надрокористування з метою видобування корисних копалин на Компанському родовищі.

У зв'язку з порушенням відповідачем умов Договору позивач звернувся до суду з позовом, за наслідками розгляду якого Господарським судом міста Києва винесено рішення від 26.10.2015 у справі № 910/24746/15, яким до стягнення з відповідача на користь позивача присуджено основний борг в сумі 79 906,28 грн.; інфляційні нарахування у сумі 33 825,35 грн., 3% річних у сумі 1 825,80 грн., пеня у сумі 17 053,97 грн., які нараховані за період з 21.11.2014 по 28.05.2015; а також витрати по сплаті судового збору в сумі 1 989,17 грн. (всього 134 600,57 грн.). Вказане рішення набрало законної сили 07.11.2015.

Частиною 4 ст. 75 ГПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.10.2015 у справі № 910/24746/15 встановлені обставини невиконання відповідачем умов договору № 7/3014-Р-91М/13 від 19.12.2013 та визначено обов'язок замовника сплатити позивачу вартість наданих послуг.

На виконання вказаного рішення Господарським судом міста Києва 09.11.2015 видано відповідний наказ (а.с. 34), який позивачем пред'явлено до виконання до Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві.

25.01.2016 старшим державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві відкрито виконавче провадження ВП № 49916463 (а.с. 35-36).

Як свідчать матеріали виконавчого провадження № 49916463, відповідач на виконання судового рішення у справі № 910/24746/15 сплатив стягнуті судом суми у примусовому порядку, які надійшли на рахунок позивача 20.11.2017, що підтверджується копією банківської виписки з рахунку позивача (а.с. 37-38).

Звертаючись до суду з цим позовом, позивач просить стягнути з відповідача 3 % річних та інфляційні втрати, нараховані за період з 08.11.2015 по 20.11.2017 на всю суму заборгованості, присуджену до стягнення рішенням Господарського суду міста Києва від 26.10.2015 у справі № 910/24746/15, - 134 600,57 грн.

Суд першої інстанції позовні вимоги задовольнив частково, що колегія суддів вважає вірним з огляду на таке.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства; Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання, настають наслідки, передбачені договором або законом.

Частина 2 ст. 625 ЦК України встановлює, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на досліджені судом обставини справи, вимоги про застосування до відповідача відповідальності, встановленої ст. 625 ЦК України, є законними і справедливими, однак щодо розміру заявлених позивачем майнових вимог слід зазначити таке.

Якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано або виконано з простроченням, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

Зважаючи на відсутність у правових нормах такої підстави припинення зобов'язання, як ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України. Вказаної правової позиції дотримується Верховний Суд України у постановах від 12.09.2011 у справі № 3-73гс11, від 24.10.2011 у справі № 3-89гс11, від 14.11.2011 у справі № 3-116гс11, від 23.01.2012 у справі № 3-142гс11.

Водночас прийняття рішення та видача наказу не змінює строку виконання зобов'язання та моменту виникнення заборгованості, оскільки таким рішенням лише вноситься визначеність у правовідносини сторін. Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 16.10.2018 у справі № 910/19094/17.

У цьому випадку у відповідача виникло грошове господарське зобов'язання за Договором, яке було встановлене судовим рішенням та яке боржником - ПАТ «Укрнафта» виконане невчасно та у примусовому порядку, проте підставою для виникнення такого зобов'язання є саме Договір, а не рішення суду, адже наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє та не змінює правовідносин сторін цього договору.

Згідно з позицією, викладеною Верховним Судом України у Аналізі практики застосування ст. 625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві від 01.07.2014:

- оскільки стягнення неустойки є самостійною мірою цивільно-правової відповідальності, на суму неустойки не нараховуються проценти (ч. 2 ст. 550 ЦК). Під процентами в цьому випадку слід розуміти проценти за користування чужими грошовими коштами, стягнення яких передбачене ст. 536 ЦК, та проценти річних за прострочення виконання грошового зобов'язання, які стягуються відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК;

- статтею 625 ЦК регулюються зобов'язальні правовідносини, тобто її дія поширюється на порушення грошового зобов'язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. При цьому ч. 5 ст. 11 ЦК, в якій ідеться про те, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень ст. 625 ЦК у разі наявності між сторонами деліктних, а не договірних зобов'язань. Крім того, з рішення суду зобов'язальні правовідносини не виникають, оскільки вони виникають з актів цивільного законодавства, про що й зазначено в ст. 11 ЦК, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить у них ясність та визначеність.

Отже, нарахування інфляційних втрат та 3% річних на суму пені суперечить чинному законодавству.

Також, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що положення ст. 625 ЦК України щодо стягнення інфляційних втрат та 3 % річних надають право застосовувати їх лише до суми грошового зобов'язання - основного боргу, вказаною нормою не надається право на нарахування інфляційних втрат та 3 % річних знову ж таки на інфляційні втрати та 3 % річних, зокрема, на вже стягнуті рішенням суду, оскільки правова природа інфляційної складової боргу та 3 % річних є похідною від основного зобов'язання.

Отже нарахування інфляційних втрат та 3 % річних на суми пені, 3 % річних та інфляційних втрат, які були присуджені до стягнення рішенням суду у справі № 910/24746/15, є необґрунтованим.

Крім того, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції в тому, що необґрунтованим є нарахування позивачем матеріальних втрат на суму судового збору, покладеного вказаним рішенням суду на відповідача, в розмірі 1 989,17 грн., оскільки судовий збір не виник з порушеного зобов'язання (з невиконання умов Договору) та не був складовою частиною основної заборгованості за договором, а є лише платою за подання відповідного позову до суду згідно із Законом України «Про судовий збір».

Колегія суддів зауважує позивачеві на тому, що правова позиція, викладена в постанови Великої палати Верхового Суду від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц, не може бути застосована до спірних правовідносин, адже предметом розгляду у вказані справи були правовідносини щодо стягнення інфляційних втрат і 3 % річних за несвоєчасне виконання вироку Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22.06.2009 в частині стягнення з відповідача на її користь 770 000,00 грн. матеріальних збитків та 10 000,00 грн. відшкодування моральної шкоди, тобто грошових зобов'язань, підставою виникнення яких є завдання шкоди особі.

Водночас щодо періоду нарахування 3 % річних та інфляційних втрат слід зазначити таке.

Пунктом 30.1. ст. 30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» передбачено, що переказ вважається завершеним з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача або її видачі йому в готівковій формі.

Тобто моментом виконання грошового зобов'язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі йому готівки, а не дата перерахування боржником грошових коштів на рахунок органу державної виконавчої служби, так як визначальним в такому випадку є факт перерахування грошових коштів на рахунок кредитор, а Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» передбачено саме порядок виплати стягнення грошових сум.

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 16.10.2018 у справі № 910/19094/17.

Отже, посилання відповідача на те, що моментом виконання рішення суду у справі № 910/24746/15 є стягнення грошових коштів з рахунку боржника (відповідача), а не надходження коштів на рахунок стягувача (позивача) не відповідають приписам чинного законодавства.

Також слід зазначити про те, що за змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, в день фактичного виконання грошового зобов'язання (20.11.2017) прострочення зобов'язання не було, а тому цей день не може бути включеним у період, за який здійснюється нарахування інфляційних збитків та 3% річних, а відтак, кінцевим днем нарахування матеріальних втрат є 19.11.2017.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правомірно, здійснивши власний перерахунок матеріальних втрат виходячи із встановлених вище обставин, частково задовольнив позовні вимоги та присудив до стягнення з відповідача на користь позивача інфляційні втрати в сумі 23 881,82 грн. та 3 % річних у сумі 4 879,76 грн.

Враховуючи вищевикладене, апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Надра України» та Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» на рішення Господарського суду міста Києва від 05.11.2018 у справі № 910/5283/18 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам, матеріалам справи і залишається без змін, оскільки підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до приписів ст. 129 ГПК України судові витрати по справі за звернення з апеляційними скаргами покладаються на їх заявників.

Керуючись ст. 267-270, 273, 275-277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Надра України» на рішення Господарського суду міста Києва від 05.11.2018 у справі № 910/5283/18 залишити без задоволення.

2. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» на рішення Господарського суду міста Києва від 05.11.2018 у справі № 910/5283/18 залишити без задоволення.

3. Рішення Господарського суду міста Києва від 05.11.2018 у справі № 910/5283/18 залишити без змін.

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

5. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

6. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/5283/18.

Головуючий суддя Н.Ф. Калатай

Судді Л.П. Зубець

А.І. Мартюк