УХВАЛА

м. Київ

20.02.2019Справа № 910/22191/13
За скаргою: Кредитної спілки "Аккорд" (04116, м. Київ, вул. Ярмоли,38, корп.75-А)

на дії Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у міські Києві(01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 110)

у справі №910/22191/13

за заявами ОСОБА_2

ОСОБА_3

ОСОБА_4

до Кредитної спілки "Аккорд"

про визнання банкрутом

Суддя Мандичев Д.В.

при секретареві судового засідання Судаку С.С.

Представники сторін:

від скаржника: ОСОБА_5,

від ОСОБА_6: ОСОБА_7, довіреність № 013192 від 09.02.19

від Шевченківського районного відділу ДВС ГТУЮ у м. Києві: Полісмак О.О., довіреність № б/н від 15.11.18.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляді Господарського суду м. Києва перебувала справа №910/22191/13 за заявами ініціюючих кредиторів ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про банкрутство Кредитної спілки "Аккорд".

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 25.06.2014 року затверджено мирову угоду, провадження у справі №910/22191/13 припинено.

28.01.2019 через канцелярію суду від Кредитної спілки "Аккорд" надійшла скарга на дії Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 30.01.2019 призначено розгляд скарги у судовому засіданні на 11.02.2019.

11.02.2019 до Господарського суду м. Києва надійшли письмові заперечення ОСОБА_6 Також, судом встановлено, що до поданих заперечень, ОСОБА_6 долучено клопотання про притягнення скаржника до відповідальності за зловживання процесуальними правами, клопотання про відшкодування судових витрат, заява про закриття провадження у справі №910/22191/13.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 11.02.2019 відкладено розгляд карги у судовому засіданні на 20.02.2019.

20.02.2019 до Господарського суду м. Києва надійшли заперечення скаржника.

Присутній у судовому засіданні 20.02.2019р. представник скаржника повністю підтримав вимоги, викладені у скарзі.

Представник ОСОБА_6 (стягувача) заперечив проти задоволення скарги.

Представник Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у міські Києві подав суду копію матеріалів виконавчого провадження №15771498, заперечень щодо поданої скарги суду не надавав.

Відповідно до ч. 2 ст. 342 Господарського процесуального кодексу України, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Розглянувши матеріали скарги, заслухавши пояснення представників учасників справи, судом встановлено наступне.

Відповідно до статті 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Статтею 339 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Керівником Кредитної спілки "Аккорд" подано скаргу на дії/бездіяльність державного виконавця з наступними вимогами:

-визнати неправомірними дії/бездіяльність начальника та державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві в частині відмови у закінченні виконавчого провадження №15771498 з примусового виконання виконавчого листа №2*2339 від 05.06.2009 року Жовтневого районного суду м. Полтави, на підставі ухвали Господарського суду м. Києва від 25.06.2014 у справі №910/22191/13 про банкрутство Кредитної спілки "Аккорд";

- скасувати постанову державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва від 28.12.2018 року про відновлення виконавчого провадження №15771498 на підставі Апеляційного суду Полтавської області від 12.12.2018 у справі №554/352/18;

- зобов'язати державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва закінчити виконавче провадження №15771498 на підставі ухвали Господарського суду м. Києва від 25.06.2014 у справі №910/22191/13 про банкрутство Кредитної спілки "Аккорд".

Так, подана скарга мотивована наступним.

23 грудня 2013 року Господарським судом міста Києва, керуючись Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (у редакції Закону України від 22 грудня 2011 року), порушено провадження у справі №910/22191/13 про банкрутство кредитної спілки "Аккорд", про що в газеті "Урядовий кур'єр" від 27 грудня 2013 року № 241 надруковано відповідне оголошення.

19 травня 2014 року в канцелярії Господарського суду м. Києва зараєстровано заяву ОСОБА_6 про визнання кредиторських вимог останнього, які ґрунтуються на підставі рішення Октябрського районного суду м.Полтави № 2-2339/09 від 05 червня 2009 року.

04 червня 2014 року ухвалою Господарського суду м. Києва, ОСОБА_6 на підставі рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 10 червня 2009 року у справі № 2-2339/09 визнано кредитором кредитної спілки "Аккорд" на суму - 167 330,00 грн., з віднесенням до шостої черги задоволення. (Фотокопія витягу з ухвали Господарського суду м. Києва від 04 червня 2014 року - міститься в матеріалах справи).

25 червня 2014 року на стадії процедури розпорядженням майном Господарський суд м. Києва у справі 910/22191/13 визнав мирову угоду, щодо вимог кредиторів в тому числі вимоги ОСОБА_6 в сумі 167 330,00 гривень, які виникли на підставі рішення Октябрського районного суду м. Полтави №2-2339/09.

26 грудня 2014 року державним виконавцем Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва - ОСОБА_9, винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №15771498 про стягнення з кредитної спілки "Аккорд" на користь ОСОБА_6 заборгованості за виконавчим документом № 2-2339/09 виданого Октябрським районним судом м. Полтави, керуючись п.2,4 ст. 49 ЗУ "Про виконавче провадження" (в редакції Закону від 21 квітня 1999р.), у зв'язку із визнанням Господарським судом м. Києва у справі № 910/22191/13. мирової угоди між сторонами виконавчого провадження та припиненням зобов'язань за виконавчим документом №2-2339/09 на підставі ст. 604 ЦК України.

16 січня 2018 року ОСОБА_6 звернувся до Октябрського районного суду м. Полтави із скаргою на дії державного виконавця, в якій просив скасувати постанову державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва, про закінчення виконавчого провадження №15771498 від 26 грудня 2014 року.

Ухвалою Октябрського районного суду міста Полтави від 22 травня 2018 р,, задоволено скаргу ОСОБА_6 на дії державного виконавця Шевченківського РУЮ у місті Києві, скасовано постанову про закінчення виконавчого провадження № 15771498 (про стягнення грошових коштів з кредитної спілки "Аккорд"),

Постановою Полтавського апеляційного суду від 12 грудня 2018 р. апеляційну скаргу кредитної спілки "Аккорд" - залишено без задоволення та ухвалу Октябрського районного суду м, Полтави від 22 травня 2018р. - залишено без змін.

22 січня 2019р. на поштову адресу кредитної спілки "Аккорд" з Шевченківського РУЮ у місті Києві, отримано постанову державного виконавця Полісмака О.О. від 28.12,2018р. про відновлення виконавчого провадження № 15771498.

23 січня 2019р. в канцелярії Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва, кредитною спілкою "Аккорд" зареєстровано заяву про закінчення виконавчого провадження № 15771498 на підставі ухвали Господарського суду м. Києва №910/2219/13 від 25 червня 2014р.

24 січня 2019р. начальник відділу Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м, Києва Гоцій Б.І. - відмовив у задоволені вище зазначеної заяви, зазначивши, що наведені в заяві обставини, є не правомірними та суперечать рішенню Октябрського районного суду м. Полтави у справі № 554/352/18 від 22.05.2018р.

Відтак, скаржник вважає, що, дії державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва стосовно відмови у задоволені заяви про закінчення виконавчого провадження № 15771498 на підставі ухвали Господарського суду м. Києва № 910/22191/13 від 25 червня 2014р. - порушують права кредитної спілки "Аккорд"

Дослідивши і з'ясувавши всі обставини та матеріали справи, які мають значення для вирішення спору по суті, дійшов висновку, що скарга Кредитної спілки "Аккорд" подано скаргу на дії/бездіяльність державного виконавця підлягає частковому задоволенні з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 ГПК України, господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Як уже було зазначено, ухвалою Господарського суду м. Києва від 25.06.2014 року у справі №910/22191/13 було затверджено мирову угоду.

Частиною 1 статті 7 Закону про банкрутство поряд з розпорядженням майном боржника, санацією боржника та ліквідацією банкрута передбачено таку судову процедуру банкрутства як мирова угода.

Мирова угода у справі про банкрутство це - домовленість між боржником і кредиторами (Стягувачем у виконавчому провадженні) стосовно відстрочки та/або розстрочки, а також прощення (списання) кредиторами боргів боржнику, яка оформляється шляхом укладення угоди між сторонами, (ст. 77 ЗУ "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом").

Мирова угода в процедурі банкрутства - це механізм фінансового оздоровлення неплатоспроможного підприємства, яка створює баланс інтересів, вона є підсумком всієї процедури банкрутства та результатом всіх проведених спеціальних заходів по фінансовому оздоровленню боржника, передбачених процедурою банкрутства. Закон про банкрутство в першу чергу спрямований саме на відновлення платоспроможності боржника та налагодження його господарської діяльності. Укладення мирової угоди, як один з етапів процедури банкрутства, направлений на відновлення платоспроможності боржника, а, відтак, умови такої угоди мають містити положення, які вказують на можливість сталого функціонування господарюючого суб'єкта, за результатами виконання мирової угоди її учасниками

З урахуванням приписів ст. 7, 77 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", зазначає, що мирова угода у справі про банкрутство одночасно є судовою процедурою у справі про банкрутство та цивільно-правовою угодою (правочином), оскільки є домовленістю між боржником і кредиторами.

Згідно приписів ч. ч. 1-3 ст. 6 ЦК України, сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Так, згідно п. 3.4.42 мирової угоди (стор. 240 ухвали про затвердження Мирової угоди) вимоги ОСОБА_6 в сумі 167 330,00 гривень підлягають прощенню (списанню) в розмірі 40 %, що становить 66 932,00 гривень, залишок вимог до погашення (задоволення) боржником (КС "Аккорд") становить - 100 398,00 гривень.

Згідно з пунктом 3.6.42 (ст.268 ухвали) вимоги ОСОБА_6 в розмірі 100 398,00 грн. сплачуються за період:

-з 02.10.2018 р. по 31.12.2018 р. в сумі 6 274,88 грн. до 30.01.2019р.;

-з 01.01.2019 р. по 31.03.2019 р. в сумі 6 274,88 грн. до 30.04.2019р.;

-з 01.04.2019 р. по 30.06.2019 р. в сумі 6 274,88 грн. до 30.07.2019р.;

- з 01.07.2019 р. по 30.09.2019 р. в сумі б 274,88 грн. до 30.10.2019р.;

-з 01.10.2019 р. по 31.12.2019 р. в сумі 6 274,88 грн. до 30.01.2020р.;

-з 01.01.2020 р. по 31.03.2020 р. в сумі 6 274,88 грн. до 30.04.2020р.;

- з 01.04.2020 р. по 30.06.2020 р. в сумі 6 274,88 грн. до 30.07.2020р.;

-з 01.07.2020 р. по 30.09.2020 р. в сумі 6 274,88 грн. до 30.10.2020р.;

- з 01.10.2020 р. по 31.12.2020 р. в сумі 6 274,88 грн. до 30.01.2021р.;

-з 01.01.2021 р. по 31.03.2021 р. в сумі 6 274,88 грн. до 30.04.2021р.;

-з 01.04.2021 р. по 30.06.2021 р. в сумі 6 274,88 грн. до 30.07,2021р.;

- з 01.07.2021 р. по 30.09.2021 р. в сумі 6 274,88 грн. до 30.10.2021р.;

-з 01.10.2021 р. по 31.12.2021 р. в сумі 6 274,88 грн. до 30.01.2022р.;

-з 01.01.2022 р. по 31.03.2022 р. в сумі 6 274,88 грн. до 30.04.2022р.;

-з 01.04.2022 р. по 30.06.2022 р, в сумі 6 274,88 грн. до 30.07.2022р.;

-з 01.07.2022 р. по 30.09.2022 р. в сумі 6 274,80 грн. до 30.10.2022р.

В пункті 4.11. мирової угоди сторони підтвердили, що вищевикладені умови відповідають їх волевиявленню і породжують настання наслідків, які відповідають їх дійсним інтересам.

21 січня 2015р. ОСОБА_6, своїм листом визнав умови мирової угоди, якому за період з 2015 по 2016р. ( належним чином копія заяви наявна у справі)

Пунктом 4.4 мирової угоди (сторінка 336), передбачено, що з дня набрання чинності цією мировою угодою, всі грошові зобов'язання боржника перед кредиторами, які випливають із підстав, зазначених у пред'явлених кредиторами заявах про грошові вимоги до боржника, припиняються, відповідно до ст. 604 ЦК України, за домовленістю сторін про заміну первісного зобов'язання новим зобов'язанням між тими ж сторонами (новація), одночасно у боржника виникають перед кредиторами зобов'язання, передбачені цією мировою угодою.

Таким чином, зобов'язання за виконавчим документом № 2-2339/09 від 05 червня 2009р., є припиненим на підставі ч.2 ст.604 ЦК України, за домовленістю сторін про заміну первісного зобов'язання новим зобов'язанням між тими ж сторонами (новація), одночасно у кредитної спілки "Аккорд" виникли нові зобов'язання згідно ухвали Господарського суду м. Києва від 25 червня 2014 року у справі №910/22191/13.

Більше того, відповідно до ч. 4 ст. 83 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", у випадках закриття провадження у справі, зокрема, у зв'язку із затвердження мирової угоди в порядку, передбаченому цим Законом, господарський суд в ухвалі про закриття провадження у справі зазначає, що вимоги конкурсних кредиторів, які не були заявлені в установлений цим Законом строк або відхилені господарським судом, вважаються погашеними, а виконавчі документи за відповідними вимогами визнаються такими, що не підлягають виконанню.

Отже, виконавчий документ № 2-2339/09 виданий Октябрським районним судом м. Полтави 05 червня 2009р. з моменту затвердження мирової угоди 25.06.2014 у справі №910/22191/13 про банкрутство КС "Аккорд" вважається таким, що не підлягає виконанню в силу ч.4 ст. 83 Закону про банкрутство.

Наразі, слід також зазначити, що станом на день розгляду справи, КС "Аккорд" за умовами мирової угоди сплатив стягувачу -ОСОБА_6 кошти у розмірі 25 099,00грн., що підтверджується платіжними документами, долученими до скарги.

Таким чином, в результаті відновлення виконавчого провадження № 15771498 у КС "Аккорд" перед ОСОБА_6 виникає два різних виконавчих документа на виконання одного й того ж судового рішення, зокрема: виконавчий лист №2-2339/09 від 05.06.2009 року та ухвала Господарського суду міста Києва від 25 червня 2014 року у справі № 910/22191/13, що в свою чергу законом - не передбачено та порушує ст. 61 Конституції України.

Відповідно до ч. 2 ст. 343 ГПК України в разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Отже, державним виконавцем неправомірно відмовлено КС "Аккорд" у закінченні виконавчого провадження №15771498. А, відтак, скарга в частині визнання неправомірними дій державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві в частині відмови у закінченні виконавчого провадження №15771498 з примусового виконання виконавчого листа № 2-2339 від 05.06.2009 Жовтневого районного суду м. Полтави на підставі ухвали Господарського суду м. Києва від 25.06.2014 року у справі №910/22191/13 про банкрутство Кредитної спілки "Аккорд" підлягає задоволенню. У зв'язку із чим, задовленню також підлягає вимога про зобов'язання державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва закінчити виконавче провадження №15771498

Щодо вимоги про скасування постанови державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва від 28.12.2018 про відновлення виконавчого провадження № 15771498 на підставі постанови Апеляційного суду Полтавської області від 12.12.2018 у справі № 554/352/18 суд відзначає наступне.

Судом встановлено, що виконавче провадження № 15771498 було відкрито на підставі виконавчого листа № 2-2339 від 05.06.2009, виданого на виконання рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 10.03.2009 року у справі №2-2339/09.

Водночас, приписами статей 339-340 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права. Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Таким чином, Господарським судом міста Києва в порядку Розділу VI "Судовий контроль за виконанням судових рішень" Господарського процесуального кодексу України можуть бути розглянуті скарги щодо рішень державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця ухвалені в межах виконавчого провадження, відкритого на підставі виконавчих документів, виданих на виконання рішень саме Господарського суду міста Києва.

Статтею 7 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" передбачено, що кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом. Іноземці, особи без громадянства та іноземні юридичні особи мають право на судовий захист в Україні нарівні з громадянами і юридичними особами України. Доступність правосуддя для кожної особи забезпечується відповідно до Конституції України та в порядку, встановленому законами України.

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом (стаття 8 вказаного Закону).

У вирішенні питань, які виникають у розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність посадових осіб Державної виконавчої служби, до заяв учасників виконавчого провадження (заявників) мають застосовуватися положення ГПК. Аналогічна правова позиція викладена у пункті 9.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" від 17.10.2012.

Так, приписами пункту 1 частини1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Беручи до уваги той факт, що спірна постанова винесена в межах виконавчого провадження, відкритого на підставі виконавчого документа місцевого суду загальної юрисдикції - Октябрського районного суду м.Полтави, керуючись приписами статті 231 ГПК України, суд дійшов обґрунтованого висновку про закриття провадження у межах скарги в частині вимоги про скасування постанови державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва від 28.12.2018, а тому заява ОСОБА_6 про закриття провадження за скаргою підлягає частковому задоволенню.

При цьому суд вважає за необхідне зауважити, що статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а відповідно до статті 13 зазначеної Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред'явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правовідношення.

Водночас засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 05.04. 2005, заява № 38722/02).

Так, враховуючи, що судом задоволено вимогу скаржника про зобов'язання державного виконавця закінчити виконавче провадження - сама по собі вимога про скасування постанови про відновлення виконавчого провадження не є тим ефективним способом, який відновить порушене право скаржника.

Щодо клопотання ОСОБА_6 про відшкодування судових витрат суд зазначає наступне.

Статтею 123 ГПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно зі статтею 126 ГПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

За змістом частини 8 статті 129 ГПК розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Статтею 344 ГПК України передбачено, що судові витрати, пов'язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

Отже, дані правовідносини регулюються статтями 123, 126, 344 ГПК України.

Суд відзначає, що процесуальний статус ОСОБА_6 в межах розгляду даної скарги визначений, як заінтересована особа, проте у межах спірного виконавчого провадження вказана особа є безпосередньо стягувачем. Беручи до уваги той факт, що в межах розгляду даної скарги також була надана оцінка правам та інтересам ОСОБА_6, суд дійшов висновку про те, що вказана особа має право на відшкодування судових витрат, понесених у зв'язку із розглядом даної скарги. При цьому суд відзначає, що оскільки спірною скаргою було визнано неправомірним дії державного виконавця та зобов'язано останнього вчинити певні дії, то саме на органи державної виконавчої служби покладається обов'язок відшкодування судових витрат сторонам.

Так, на підтвердження понесених ОСОБА_6 судових витрат, останнім було до суду надано договір про надання правничої допомоги від 25.08.2017 з адвокатом ОСОБА_7, Акт приймання-передачі наданих послуг від 09.02.2019, розписка про отримання ОСОБА_7 3000,00 грн за договором від ОСОБА_6, квиток на автобус № 124089 від 11.02.2019 на суму 290,00 грн, квиток на автобус № 122939 від 20.02.2019 на суму 290,00 грн, квиток на автобус № 731745 від 20.02.2019 на суму 290,00 грн та посадочний документ № 000B3F4C-EDF4-3561-0001 на суму 270,84 грн від 11.02.2019.

Згідно зі статтею 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд критично оцінює надані ОСОБА_6 докази щодо сплати 3000,00 грн в якості оплати послуг адвоката за договором, оскільки за своєю суттю розписка про отримання грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року в справі № 6-1967цс15.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у п. 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015, п. п. 34-36 рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009, п. 80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006, п. 88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004 заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду № 911/559/17 від 15.08.2018.

Отже, зважаючи на викладене, суд дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення клопотання ОСОБА_6 про відшкодування судових витрат, а саме в частині покладення на державного виконавця тягар відшкодування фактично понесених судових витрат, які складають з вартості проїзних документів, а саме в сумі 1 140,84 грн.

Також суд критично оцінює доводи ОСОБА_6, покладені в основу клопотання про притягнення скаржника до відповідальності за зловживання процесуальними правами з огляду на наступне.

Положеннями статті 42 ГПК України визначено, що учасники справи мають право: 1) ознайомлюватися з матеріалами справи, робити з них витяги, копії, одержувати копії судових рішень; 2) подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам; 3) подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб; 4) ознайомлюватися з протоколом судового засідання, записом фіксування судового засідання технічними засобами, робити з них копії, подавати письмові зауваження з приводу їх неправильності чи неповноти; 5) оскаржувати судові рішення у визначених законом випадках; 6) користуватися іншими визначеними законом процесуальними правами.

Відповідно до приписів статті 43 ГПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Суд зобов'язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.

Отже, вирішення питання щодо зловживання процесуальними правами учасниками процесу, належить до виключної компетенції суду, у зв'язку із чим клопотання ОСОБА_6 задоволенню не підлягає.

Відповідно до частини 3 статті 343 ГПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

З системного аналізу викладеного вище, суд дійшов висновку про часткове задоволення скарги Кредитної спілки "Аккорд" та припинення в частині провадження за скаргою.

Керуючись ст.ст. 231, 234, 235, 240, 342, 343 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва -

УХВАЛИВ:

1. Закрити провадження з розгляду скарги Кредитної спілки "Аккорд" на дії/бездіяльність державного виконавця в частині скасування постанови державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва від 28.12.2018 року про відновлення виконавчого провадження №15771498 на підставі постанови Апеляційного суду Полтавської області від 12.12.2018 року у справі №554/352/18.

2.Скаргу Кредитної спілки "Аккорд" на дії/бездіяльність державного виконавця задовольнити частково.

3. Визнати неправомірними дії державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві в частині відмови у закінченні виконавчого провадження №15771498 з примусового виконання виконавчого листа № 2-2339 від 05.06.2009 Жовтневого районного суду м. Полтави на підставі ухвали Господарського суду м. Києва від 25.06.2014 року у справі №910/22191/13 про банкрутство Кредитної спілки "Аккорд"

4. Зобов'язати державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва закінчити виконавче провадження №15771498.

5. Стягнути з Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві (04032, м. Київ, вул. Саксаганського, будинок 110, ідентифікаційний код юридичної особи 34967593) на користь ОСОБА_6 (АДРЕСА_1; ІПН НОМЕР_1) судові витрати в розмірі 1 140,84 грн (одну тисячу сто сорок гривень 84 копійки), пов'язаних із розглядом скарги.

6. Видати наказ.

7. Відмовити ОСОБА_6 у задоволенні клопотання про притягнення скаржника до відповідальності за зловживання процесуальними правами.

8. Копію ухвали направити скаржнику, Шевченківському районному відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві та ОСОБА_6

Ухвала набирає законної сили в порядку статті 235 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржена.

Повний текст ухвали складено 25.02.2019

Суддя Д.В. Мандичев