ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
СУДОВИЙ НАКАЗ
25.02.2019 р. справа № 914/331/19
Господарський суд Львівської області у складі судді Юркевича М.В. розглянув
Заяву: Товариства з обмеженою відповідальністю «СБЕ Україна Рівне», с. Терешківці, Волинська область
до боржника: ОСОБА_1, с. Равське Львівська область,
про: видачу судового наказу
Згідно з ч. 1 ст. 148 Господарського процесуального кодексу України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до ч. 1 ст. 154 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає заяву про видачу судового наказу протягом п'яти днів з дня її надходження. Розгляд проводиться без судового засідання і повідомлення заявника і боржника.
Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 155 Господарського процесуального кодексу України під час розгляду вимог в порядку наказного провадження та видачі судового наказу суд не розглядає обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв'язку із здійсненням господарської діяльності, та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем. Судом встановлено, що відповідач був позбавлений статусу фізичної особи - підприємця вже після припинення дії договору оренди. Таким чином, згідно з пунктом 1 частини 1 статті 20 Господарського процесуального кодексу України такий спір належить до юрисдикції господарських судів.
При визначенні питання юрисдикції суд додатково враховував таке. Відповідно до статті 42 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. Частина 2 статті 50 Цивільного кодексу України встановлює, що фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом. Таким чином, підприємець - це юридичний статус фізичної особи, який засвідчує право цієї особи на заняття самостійною, ініціативною, систематичною, на власний ризик господарською діяльністю з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.
Згідно з частиною 8 статті 4 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" фізична особа - підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою. Відповідно до статті 52 Цивільного кодексу України фізична особа - підприємець відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.
Із зазначеного необхідно зробити висновок, що у разі позбавлення фізичної особи статусу підприємця, вона не позбавляється набутих раніше господарських зобов'язань, зокрема і зобов'язання здійснити оплату за господарським договором.
Такої позиції дотримується й Верховний суд України в постанові від 09.08.2017 у справі №915/1056/16, де зазначено, що однією з особливостей підстав припинення зобов'язань для фізичної особи - підприємця є те, що у випадку припинення фізичної особи - підприємця (виключення з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань) її зобов'язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати.
Таким чином, оскільки предметом спору є стягнення основного боргу та санкцій за порушення господарських зобов'язань, які виникли в межах господарських правовідносин, припинення у відповідача як фізичної особи статусу підприємця не припиняє такого господарського зобов'язання, суд вважає за необхідне вирішити цей спір за правилами господарського судочинства.
Зі змісту заяви про видачу судового наказу та доданих до неї документів, а також на підставі ст. ст. 526, 549, 610, 611, 625, 909 Цивільного кодексу України суд доходить висновку про задоволення заявлених вимог про видачу судового наказу.
Керуючись ст. ст. 147, 148, 150, 154, 155, 159 Господарського процесуального кодексу України, суд
4. Боржник: ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1, код ІПН НОМЕР_1 ).
5. Боржник має право протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав. Заява про скасування судового наказу може також бути подана органами та особами, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Заява про скасування судового наказу подається в суд у письмовій формі.
6. У разі ненадходження до суду заяви від боржника про скасування судового наказу протягом п'яти днів після закінчення строку на її подання судовий наказ набирає законної сили.
8. Копію судового наказу, копію заяви стягувача про видачу судового наказу разом з доданими до неї документами надіслати боржнику.
9. Судовий наказ після набрання ним законної сили видати стягувачу.
Суддя Юркевич М.В.
10. Судовий наказ набрав законної сили___.___.2019 р.
11. Судовий наказ дійсний для пред'явлення до виконання з ___.___.2019 р. протягом трьох років.
12. Судовий наказ видано стягувачу ___.___.2019 р.
Суддя Юркевич М. В.