Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" лютого 2019 р.

м. Житомир

Справа № 906/6/19

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Лозинської І.В.,

секретаря судового засідання: Шевчук - Сингаївської І.Г.

за участю представників сторін:

- від позивача: не прибув

- від відповідача: не прибув

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (м. Київ)

до Державного підприємства "Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№4) (м. Житомир)

про стягнення 18947,84 грн.

04.01.2019 Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Господарського суду Житомирської області з позовною заявою від 19.12.2018, вих. № 14/4-1791 про стягнення з Державного підприємства "Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№4) 18947,84 грн., з яких 4539,79 грн. пені, 1381,45 грн. 3% річних, 13026,60 грн. інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем вимоги пункту 6.1. договору № 531/14-БО-10 від 27.11.2013 купівлі - продажу природного газу щодо несвоєчасної оплати за переданий газ.

Ухвалою від 08.01.2019 відкрито провадження у даній справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, призначено засідання суду для розгляду справи по суті на 01.02.2019 о 14:30.

16.01.2019 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву від 14.01.2019, вих. №5/4/5-12 з доданими документами (а. с. 40 - 63), в якому, серед іншого, відповідач зазначає, що розрахувався за спірними зобов'язаннями в повному об'ємі, а також те, що останній платіж на суму 245000,00 грн. здійснено 05.02.2015, що підтверджується випискою з банківського рахунку (а. с. 46), тому у позивача відсутні правові підстави для нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії".

Ухвалою від 01.02.2019 господарський суд відклав розгляд справи на 21.02.2019 о 12:00 за клопотанням позивача від 30.01.2019, вих. №14/4-238 (а. с. 64, 65; 73, 74).

01.02.2019 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив від 30.01.2019, вих. №14/4-237, в якій зазначено, що застосування Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" до спірних правовідносин є неправомірним з підстав, у ньому викладених, зокрема, що відповідач не віднесений до теплопостачальних та теплогенеруючих підприємств, які мають право на списання заборгованості та нарахувань (а. с. 75 - 89).

05.02.2019 до суду від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив в яких обгрунтовано підстави не визнання позовних вимог, з посиланням на зазначений Закон України (а. с. 90 - 96).

Сторони в засідання суду повноважних представників не направили; про дату і час засідання суду були повідомлені вчасно та належним чином, про що свідчать відповідні рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення (а. с. 97, 98).

Розглянувши матеріали справи, господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

1. Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин.

27.11.2013 між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (продавець/позивач) та Державним підприємством "Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№4) (покупець/ відповідач) був укладений договір №531/14-БО-10 купівлі-продажу природного газу (а. с. 13 - 18) (далі - договір), відповідно до п. 1.1 якого продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2014 році природний газ, ввезений позивачем на митну територію України, а покупець - прийняти та оплатити його на умовах цього договору.

Пунктом 1.2 договору з врахуванням додаткової угоди №1 до договору від 31.01.2014 (а. с. 19) передбачено, що газ, який продається за цим договором використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями.

Згідно з п. 2.1 договору продавець передає покупцеві з 01.01.2014 по 31.12.2014 газ обсягом до 135 тис. куб. м., у тому числі, по місяцях кварталів (тис. куб. м.): січень - 35,0, лютий - 35,0, березень - 15,0 (І кв. - 85,0); квітень - 0,0, травень - 0,0, червень - 0,0 (ІІ кв. - 0,0); липень - 0,0, серпень - 0,0, вересень - ,0 (ІІІ кв.- 0,0); жовтень - 10,0, листопад - 20,0, грудень - 20,0 (ІV кв. - 50,0).

Пунктом 3.3 договору передбачено, зокрема, що приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Згідно п. 6.1 договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

У п. 6.3 договору зазначено, що в платіжних дорученнях покупець повинен обов'язково зазначати номер договору, дату його підписання та призначення платежу без зазначення періоду, за який здійснюється оплата. За наявності заборгованості у покупця за цим договором, продавець має право зарахувати кошти, що надійшли від покупця, як погашення заборгованості за газ, поставлений в минулі періоди по цьому договору, в порядку календарної черговості виникнення заборгованості.

Згідно з п. 7.2 договору, зокрема, що у разі невиконання покупцем п. 6.1 договору, він зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Додатковими угодами до договору №№1-6, відповідно, від 31.01.2014, від 30.04.2014, від 27.05.2014, від 13.06.2014, від 26.11.2014, від 26.12.2014 (а. с. 19 - 24), п. 5.2 ст. 5 договору "Ціна газу" викладався у новій редакції.

На виконання умов договору, позивач протягом січня, лютого 2014 року передав, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 48691,47 грн., що підтверджується підписаними між сторонами такими актами приймання-передачі природного газу:

- від 31.01.2014 - на суму 31620,23 грн.;

- від 28.02.2014 - на суму 17071, 24 грн. (а. с. 27, 28).

Станом на дату звернення позивача з позовом до суду, відповідач за поставлений природний газ розрахувався повністю, що підтверджується, у тому числі, документом "Сальдо, "Підприємство Житомирської виправної колонії №4" з 01.01.2014 по 30.11.2015 (а. с. 29).

Однак, у зв'язку з несвоєчасним виконанням відповідачем зобов'язань щодо здійснення оплати за природний газ у строк, визначений договором, позивач, посилаючись на ст. ст. 549 та 625 ЦК України нарахував відповідачу 4539,79 грн. пені; 1381,45 грн. 3% річних та 13026,60 грн. інфляційних втрат, що стало підставою для звернення до суду з позовною заявою.

2. Норми права (нормативно - правові акти), які застосував господарський суд.

За ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Це положення кореспондується зі ст.193 ГК України.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Так, правовідносини між сторонами виникли на підставі договору № 13/3363-ТЕ-10 від 30.01.2013 купівлі-продажу природного газу.

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ст.692 ЦК України покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до норм ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов'язання припиняється виконанням проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

У ч. 1 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Разом з тим, 30.11.2016 набрав чинності Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" від 03.11.2016 № 1730-VIII (далі - Закон).

Відповідно до приписів ст. 1 Закону заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, зокрема, є кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що ч.3 ст. 7 Закону є нормою прямої дії, при цьому застосування приписів ч.3 ст.7 Закону (яка є нормою прямої дії) не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набранням чинності Законом. Зокрема, виконання даної норми не потребує включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості (постанови Верховного Суду від 07.02.2018 у справі № 927/1152/16, від 29.01.2019 у справі №925/108/18).

3. Висновок господарського суду за результатами розгляду позовної заяви.

Судом встановлено факт належного виконання зобов'язань з боку позивача щодо поставки відповідачу природного газу, в обумовлений в договорі період, на загальну суму 48691,47 грн.

Однак відповідач свої зобов'язання щодо оплати отриманого товару виконував з порушенням умов, встановлених у п. 6.1 договору, тобто з простроченням оплати, що підтверджується випискою позивача щодо операцій за договором (а. с. 38).

Разом з тим, заборгованість за поставлений природний газ за договором № 531/14-БО-10 від 27.11.2013 погашена відповідачем в повному обсязі.

Останній платіж був здійснений 05.02.2015, що не заперечується позивачем згідно з поданим розрахунком штрафних санкцій, 3% річних та інфляційних, нарахованих відповідачу за договором станом на дату остаточного розрахунку (а. с. 25, 26) та вбачається із банківської виписки про проведені господарські операції між сторонами (а. с. 46).

Таким чином, оскільки на день набрання чинності Законом відповідач не мав перед позивачем кредиторської заборгованості за спожитий природний газ за договором, нараховані на таку заборгованість пеня, інфляційні та 3% річних підлягали списанню.

Однак, позивач не списав вказані суми, натомість подав до суду позов про стягнення пені, інфляційних та 3% річних з відповідача.

Відповідно до ч. 4 ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За ч. 2, 3 ст. 13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 73 ГПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги стосовно стягнення з відповідача 18947,84 грн., з яких, 4539,79 грн. пені; 1381,45 грн. 3% річних та 13026,60 грн. інфляційних втрат, є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Доводи позивача спростовуються викладеними нормами законодавства та судовою практикою.

4. Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Розподіл судових витрат врегульовано ст.129 ГПК України, п.2 ч.1 якої унормовано, що судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 22.02.19

Суддя Лозинська І.В.

Віддрукувати:

1 - в справу

2,3 - сторонам (реком. з повідомл.)