Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" лютого 2019 р. м. Житомир Справа № 906/1017/18

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Кудряшової Ю.В.

секретар судового засідання: Голюк Л.А.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - свідоцтво про право зайняття адвокатською діяльністю №4744 від 29.11.2011, ордер на надання правової допомоги серія КВ №298094;

від відповідача: не прибув.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Неовак"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Підлуби Агро+"

про стягнення 195 706,94 грн.

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 146596,44 грн. основного боргу, 13260,64 грн. пені, 21989,47 грн. штрафу, 8342,61 грн. 3% річних, 5517,78 грн. інфляційних.

В обґрунтування позовних вимог, ТОВ "Неовак" зазначив, що відповідач неналежним чином виконував покладені на нього зобов'язання щодо оплати поставленого товару згідно договору поставки №393/18 від 14.06.2018.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити в повному обсязі з підстав, зазначених в позові.

Відповідач не скористався своїм правом на участь в судовому засіданні: повноважного представника в судові засідання не направляв, про причини неявки суд не повідомляв, хоча про місце, дату та час судового засідання повідомлявся належним чином (про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення адресату).

Разом з тим, 10.12.2018 до суду надійшов відзив на позові, згідно якого відповідач не визнає позовні вимог, оскільки з позивачем не укладався з відповідачем договір №393 від 14.06.2018, а при розрахунку інфляції, позивач не посилається на офіційний сайт НБУ та не зазначив формулу розрахунку.

Оскільки явка представника відповідача в судове засідання не визнана обов'язковою, а надання письмового відзиву є правом відповідача, а не його обов'язком, суд вважає, що неявка представника відповідача та неподання відзиву не перешкоджатиме розгляду справи за наявними в ній матеріалами, відповідно до ч.9 ст.165 ГПК України.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, 14 червня 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Неовак" (продавець/позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Підлуби Агро+" (покупець/відповідач) укладено договір поставки №393/18 (договір), відповідно до якого продавець зобов'язується поставити і передати у власність покупцю певний товар, а покупець зобов'язується прийняти цей товар та своєчасно здійснити його оплату на умовах даного договору (п.п. 1.1. договору).

Поставка товару здійснюється окремими партіями відповідно до поданих покупцем та погоджених продавцем письмових заявок (замовлень). Заявка може передаватись усно по телефону, при цьому покупець зобов'язаний на вимогу продавця підтвердити таку заяву в письмовій формі (п.п. 3.1. договору).

Згідно п.п. 5.2. договору порядок оплати: 100 % суми кожної поставки партії товару сплачується після отримання товару згідно відповідної видаткової накладної, в термін 14 (чотирнадцяти) календарних днів з моменту переходу права власності на товар. Датою переходу права власності на товар вважається дата виписки відповідної видаткової накладної.

Пунктом 6.1. договору передбачено, що даний договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2019.

На виконання умов договору позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 261597,08 грн., що підтверджується відповідними видатковими накладними, долученими до матеріалів справи (а.с. 16,19,21,23).

Відповідач свої зобов'язання по оплаті поставленої йому продукції в повному обсязі не виконав.

Внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх договірних зобов'язань утворилась заборгованість перед позивачем, яка становить 146596,44 грн.

Позивач направляв відповідачу письмову претензію №26/10 від 26.10.2018 щодо сплати заборгованості.

Проте, відповідач належним чином на претензію не відреагував.

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ст. 509 ЦК України).

Господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку (ст. 173 ГК України).

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Так, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).

Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ч. 1 ст. 692 ЦК України).

Враховуючи вищевикладене, господарський суд приходить до висновку про задоволення позову в частині стягнення основного боргу в сумі 146596,44 грн. основного боргу.

Крім цього, позивач просить суд стягнути з відповідача 13260,64 грн. пені, 21989,47 грн. штрафу, 8342,61 грн. 3% річних, 5517,78 грн. інфляційних.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно приписів ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 249 ЦК України).

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Зазначені норми Цивільного кодексу України кореспондуються із приписами, встановленими Господарським кодексом України.

За змістом ч. 1 ст. 230 ГК України штраф та пеня є одними з видів штрафних санкцій, які визнаються як господарські санкції у вигляді грошової суми, котру учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно п. 7.2. договору в разі порушення строків оплати за поставлений товар покупець зобов'язаний сплатити продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період такого прострочення, за кожний день затримки від суми заборгованості, до моменту оплати поставленого товару, не обмежуючись шестимісячним строком передбаченим п. 6 ст. 232 ГК України.

В разі порушення строків оплати за поставлений товар понад 20 (двадцять) днів, покупець зобов'язаний сплатити продавцю штраф у розмірі 15 % від вартості неоплаченого товару.

Перевіривши розрахунки, виконані позивачем (а.с. 5, 10), суд вважає останні вірними, а вимоги в цій частині такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

У відповідності до ч. 2 вказаної статті боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно розрахунку позивача, доданого позовної заяви, та перевіреного судом, розмір 3% складає 8342,61 грн. (а.с. 10).

Разом з тим, перевіривши поданий позивачем розрахунок інфляційних (а.с. 11), з урахуванням обставин даної справи, господарський суд встановив, що правомірним є нарахування в сумі 5289,55 грн. В задоволенні вимог щодо стягнення 228,23 грн. інфляційних суд відмовляє.

Заперечення відповідача щодо неукладення договору №393 від 14.06.2018 спростовуються матералами справи та не приймаються судом до уваги.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідач не подав до суду жодного доказу на спростування позовних вимог, в тому числі доказів проведення розрахунків (платіжні доручення, виписки банківських установ щодо руху коштів, квитанції до прибуткових касових ордерів, тощо).

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 146596,44 грн. основного боргу,13260,64 грн. пені, 8342,61 грн. 3% річних, 5289,55 грн. інфляційних, 21989,47 грн. штрафу обґрунтовані, заявлені у відповідності до вимог чинного законодавства, підтверджуються належними доказами, які є в матеріалах справи, та підлягають задоволенню. В іншій частині позову суд відмовляє.

Судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача пропорційно сумі задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Підлуби Агро+" (11200, Житомирська область, смт. Ємільчино, вул. Соборна, 2, ід. код 38335344)

- на користь Товариства з обмеженою відповідальністю" Неовак" (04050, м. Київ, вул. Мельникова, 81А офіс 117, ід. код 39971379) 146596,44 грн. основного боргу,13260,64 грн. пені, 8342,61 грн. 3% річних, 5289,55 грн. інфляційних, 21989,47 грн. штрафу, а також 2932,18 грн. сплаченого судового збору.

3. В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 22.02.19

Суддя Кудряшова Ю.В.

Віддрукувати:

1 - в справу;

2,3 - сторонам (рек. з повід.)