ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" лютого 2019 р. Справа№ 910/9879/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Чорногуза М.Г.

ОСОБА_1

секретар судового засідання: Ніконенко Ю.А.

за участю представників: згідно протоколу судового засідання від 21.02.2019,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Воленс Трейд»

на рішення Господарського суду міста Києва від 06.11.2018 (повний текст складено 19.11.2018)

у справі №910/9879/18 (суддя Удалова О.Г.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Воленс Трейд»

до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр забезпечення виробництва» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця»

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Національного антикорупційного бюро України

про визнання правочину недійсним

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Воленс Трейд» (далі, позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр забезпечення виробництва» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі, відповідач або ПАТ «Укрзалізниця») про визнання недійсним договору поставки №ЦЗВ-14-00816-01 від 18.03.2016.

10.09.2018 позивачем до Господарського суду міста Києва була подана заява про уточнення позовних вимог, у якій позивач просив суд вважати вірними вимоги про визнання недійсним договору поставки №ЦЗВ-14-00816-01 від 18.03.2016, укладеного між філією «ЦЗВ» ПАТ «Українська залізниця» та ТОВ «Воленс Трейд», у всьому обсязі та зі всіма укладеними між сторонами додатковими угодами та специфікаціями з моменту укладення оспорюваного правочину. Вказана заява була прийнята судом до розгляду.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, договір поставки №ЦЗВ-14-00816-01 від 18.03.2016, укладений між філією «ЦЗВ» ПАТ «Українська залізниця» та ТОВ «Воленс Трейд», є недійсним, оскільки укладений під впливом обману.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.09.2018 залучено до участі у справі Національне антикорупційне бюро України як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача (далі, третя особа).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.11.2018 у справі №910/9879/18 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Рішення суду мотивоване відсутністю передбачених статтею 230 Цивільного кодексу України підстав для визнання спірного договору недійсним.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Воленс Трейд» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 06.11.2018 у справі №910/9879/18 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при прийнятті рішення порушено норми матеріального та процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначив, що укладаючи договір поставки №ЦЗВ-14-00816-01 від 18.03.2016 сторонами, з огляду на специфіку товару, що поставлявся, високу вірогідність коливань ринкових цін на ринку нафтопродуктів, у пункті 2.4. Договору було погоджено положення про можливість зміни ціни на товар, зазначеної у специфікаціях до договору, що було принципово важливим для позивача.

Однак, як стверджує позивач, відповідач, надаючи згоду на укладення спірного правочину на умовах, які передбачають можливість зміни ціни товару, мав намір у разі поставки товару по більш високій ціні, ніж та, що була узгоджена сторонами при укладенні договору, вчинити дії, спрямовані на відшкодування такої різниці в ціні, тобто фактично мав намір отримати вигоду за рахунок позивача. З метою досягнення такого наміру держава, яка здійснює корпоративне управління ПАТ «Укрзалізниця», в особі свого органу Національного антикорупційного бюро України, звернулась до господарського суду з позовом про визнання недійсною додаткової угоди № 3 від 29.03.2016 до спірного договору, за умовами якої була підвищена ціна на товар, а задоволення вказаного позову та визнання недійсною вказаної додаткової угоди № 3 від 29.03.2016 стало підставою для подання ПАТ «Укрзалізниця» позову про стягнення з позивача грошових коштів, що становлять суму, на яку було збільшено вартість товару.

Вказане, на думку скаржника, свідчить про вчинення ПАТ «Укрзалізниця» активних дій на введення позивача в оману щодо обставини, яка має істотне значення для укладення договору визначення і зміни ціни договору, для наступного отримання вигоди за рахунок позивача.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.01.2019 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Воленс Трейд» у справі №910/9879/18 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Михальської Ю.Б., суддів: Тищенко А.І., Чорногуза М.Г.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.02.2019 у справі №910/9879/18 поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Воленс Трейд» пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 06.11.2018 у справі №910/9879/18, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Воленс Трейд» на рішення Господарського суду міста Києва від 06.11.2018 у справі №910/9879/18; встановлено строк для подання відзивів; розгляд апеляційної скарги призначено на 21.02.2019.

19.02.2019 представники відповідача та третьої особи подали через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду відзиви на апеляційну скаргу, у яких просили суд залишити апеляційну скаргу позивача без задоволення, а оскаржене рішення суду без змін.

У відзиві відповідач наголосив на тому, що оспорюваний договір поставки було укладено ПАТ «Укрзалізниця» за результатами проведення державної закупівлі у відповідності до норм та принципів спеціального закону Закону України «Про здійснення державних закупівель», тим самим виключаючи можливість зловживань сторін при укладанні та дотриманні договору поставки.

Третя особа у відзиві зазначила, що у матеріалах справи відсутні належні, достовірні та допустимі докази, які у своїй сукупності дали б змогу дійти висновку про наявність підстав вважати доведеними: факт обману ТОВ «Воленс Трейд» зі сторони ПАТ «Укрзалізниця» щодо обставин, які мають істотне значення для укладення договору поставки; факт умислу з боку відповідача на введення позивача в оману; наявність істотних обставин, щодо яких позивача введено в оману.

У судове засідання 21.02.2019 зявились представники учасників справи.

Представник позивача у судовому засіданні підтримував викладені в апеляційній скарзі доводи, просив її задовольнити, оскаржене рішення суду скасувати, позов задовольнити.

Представники відповідача та третьої особи у судовому засіданні заперечували проти доводів апеляційної скарги позивача, просили у її задоволенні відмовити, оскаржене рішення суду залишити без змін.

У відповідності до вимог частин 1, 2, 4, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзивів на неї, заслухавши пояснення представників учасників справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржене рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи, 18.03.2016 між філією «ЦЗВ» ПАТ «Українська залізниця» (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_2 Джет», правонаступником якого є відповідач ТОВ «Воленс Трейд» (постачальник), було укладено Договір поставки №ЦЗВ-14-00816-01 (далі Договір, спірний договір).

Відповідно до пункту 1.1. Договору постачальник зобов'язується поставити, а замовник прийняти та оплатити паливо рідинне та газ; оливи мастильні (дизельне паливо) (далі товар), найменування, марка та кількість якого вказується у специфікаціях, які є невід'ємною частиною договору, на умовах, що викладені у цьому договорі.

У пункті 2.1. Договору сторони погодили, що ціна на товар, який продається за цим договором, встановлюється у національній валюті України гривні на умовах FCA (франко-перевізник), станція відправлення в межах України з подальшим направленням за реквізитами вантажоодержувача, які вказуються в рознарядках замовника (відповідно до вимог «Інкотермс» у редакції 2010 року), і включає: вартість товару, всі податки та збори, що встановлені українським законодавством, у тому числі ПДВ, і вказується у специфікаціях до цього договору.

Згідно з пунктом 2.3. Договору сторони планують за цим договором поставити товар на суму 1 163 250 000,00 грн., крім того ПДВ 20 % - 232 650 000,00 грн., на загальну суму 1 395 900 000,00 грн.

Відповідно до пункту 2.4. Договору ціна товару, зазначена у специфікаціях, не є твердою та може бути змінена сторонами шляхом підписання додаткової угоди виключно у випадках, передбачених частиною 5 статті 40 Закону України «Про здійснення державних закупівель».

Згідно пункту 4.1. Договору кількість товару, який планується до поставки за цим договором, вказується у специфікаціях до цього договору.

Згідно зі специфікацією №1 сторони погодили поставку дизельного палива у кількості 100 000 тонн, вартістю 11 632,50 грн. (13 959,00 грн. з ПДВ) за тонну, на загальну суму 1 395 900 000,00 грн. з ПДВ.

Матеріалами справи підтверджується, що сторони, керуючись пунктом 2.4. Договору та пунктом 2 частини 5 статті 40 Закону України «Про здійснення державних закупівель», протягом березня-квітня 2016 року уклали ряд додаткових угод, якими збільшили вартість товару.

Так, 23.03.2016 сторонами була укладена додаткова угода №1 (далі додаткова угода № 1), згідно з умовами якої сторони:

- виклали специфікацію №1 в іншій редакції та погодили поставку товару у кількості 96 703,288 тонн вартістю 11 632,50 грн. (13 959,00 грн. з ПДВ) за тонну, на загальну суму 1 349 881 197,19 грн. з ПДВ;

- погодили специфікацію № 2, якою передбачалась поставка товару в кількості 3 000 тонн вартістю 12 783,00 грн. (15 339,60 грн. з ПДВ) за тонну, на загальну суму 46 018 800,00 грн. з ПДВ.

25.03.2016 сторонами була укладена Додаткова угода №2 (далі додаткова угода № 2), згідно з умовами якої сторони:

- виклали специфікацію №1 в іншій редакції та погодили поставку товару в кількості 2 975,405 тонн вартістю 11 632,50 грн. (13 959,00 грн. з ПДВ) за тонну, на загальну суму 41 533 678,39 грн. з ПДВ;

- погодили специфікацію №3, якою передбачалась поставка товару в кількості 85 292,153 тонн вартістю 12 783,00 грн. (15 339,60 грн. з ПДВ) за тонну, на загальну суму 1 308 347 510,16 грн. з ПДВ.

29.03.2016 сторонами була укладена додаткова угода № 3 (далі додаткова угода № 3), згідно з умовами якої сторони:

- виклали специфікацію №3 в іншій редакції та погодили поставку товару в кількості 1 965,937 тонн вартістю 12 783,00 грн. (15 339,60 грн. з ПДВ) за тонну, на загальну суму 30 156 687,20 грн. з ПДВ;

- виклали специфікацію №2 в іншій редакції та погодили поставку товару в кількості 3 015,374 тонн вартістю 12 783,00 грн. (15 339,60 грн. з ПДВ) за тонну, на загальну суму 46 254 631,01 грн. з ПДВ;

- погодили специфікацію №4, якою передбачалась поставка товару в кількості 75 843,116 тонн вартістю 14 041,65 грн. (16 849,20 грн. з ПДВ) за тонну, на загальну суму 1 277 954 987,74 грн. з ПДВ.

20.04.2016 сторонами була укладена додаткова угода №4 (далі додаткова угода № 4), згідно з умовами якої сторони:

- виклали специфікацію №4 в іншій редакції та погодили поставку товару в кількості 70 843,116 тонн вартістю 14 041,65 грн. (16 849,20 грн. з ПДВ) за тонну, на загальну суму 1 193 705 087,74 грн. з ПДВ;

- погодили специфікацію №5, якою передбачалась поставка товару в кількості 5 000 тонн вартістю 13 916,65 грн. (16 699,98 грн. з ПДВ) за тонну, на загальну суму 83 499 900,00 грн. з ПДВ.

20.04.2016 сторонами була укладена додаткова угода №5 (далі додаткова угода № 5), згідно з умовами якої сторони:

- виклали специфікацію №4 в іншій редакції та погодили поставку товару в кількості 61 227,640 тонн вартістю 14 041,65 грн. (16 849,20 грн. з ПДВ) за тонну, на загальну суму 1 031 684 509,45 грн. з ПДВ;

- виклали специфікацію №5 в іншій редакції та погодили поставку товару в кількості 4 930,031 тонн вартістю 13 916,65 грн. (16 699,98 грн. з ПДВ) за тонну, на загальну суму 82 331 419,10 грн. з ПДВ;

- погодили специфікацію №6, якою передбачалась поставка товару в кількості 9 498,792 тонн вартістю 14 316,65 грн. (17 179,98 грн. з ПДВ) за тонну, на загальну суму 163 189 056,59 грн. з ПДВ.

У подальшому Господарським судом міста Києва була розглянута справа №910/4474/17 за позовом Національного антикорупційного бюро України до публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» та Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_2 Джет» про визнання недійсною додаткової угоди №3 від 29.03.2016 до договору поставки №ЦЗВ-14-00816-01 від 18.03.2016.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.07.2017 у справі №910/4474/17, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 18.10.2017 та постановою Верховного Суду від 15.03.2018, позов НАБУ задоволено повністю та визнано недійсною додаткову угоду №3 від 29.03.2016 до Договору поставки № ЦЗВ-14-00816-01 від 18.03.2016.

На підставі вищевказаного рішення суду Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» в особі філії «Центр забезпечення виробництва» до Господарського суду міста Києва було подано позов до Товариства з обмеженою відповідальністю «Воленс Трейд» про стягнення коштів в розмірі 92 477 002,97 грн., які становлять суму, на яку було збільшено вартість товару (справа №910/5027/18).

Зазначені обставини, як зазначає позивач у позовній заяві та апеляційній скарзі, свідчать про укладення позивачем спірного договору під впливом обману, який полягав у тому, що відповідач, надаючи згоду на укладення спірного правочину на умовах, які передбачають можливість зміни ціни товару, мав намір у разі поставки товару по більш високій ціні, ніж та, що була узгоджена сторонами при укладенні договору, вчинити дії, спрямовані на відшкодування такої різниці в ціні, тобто фактично мав намір отримати вигоду за рахунок позивача.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Воленс Трейд» у даній справі та не приймає до уваги доводи апеляційної скарги позивача з огляду на наступне.

Відповідно частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Статтею 626 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Визначальною ознакою договору є мета його укладення.

За змістом статті 627 Цивільного кодексу України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Договір може містити будь-які умови, узгоджені сторонами на власний розсуд. Наявність таких умов не є підставою для визнання укладеного договору недійсним, якщо вони не суперечать нормам Цивільного кодексу України та іншим актам цивільного законодавства.

Відповідно до частин 1, 3, 5 статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно частини 1 статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частини 3 статті 215 Цивільного кодексу України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно з частиною 1 статті 230 Цивільного кодексу України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина 1 статті 229 Цивільного кодексу України).

Одночасно, у вирішенні спорів про визнання правочинів недійсними на підставі статей 230-233 Цивільного кодексу України, господарські суди повинні мати на увазі, що відповідні вимоги можуть бути задоволені за умови доведеності позивачем фактів обману, насильства, погрози, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, тяжких обставин і наявності їх безпосереднього зв'язку з волевиявленням другої сторони щодо вчинення правочину.

Під обманом слід розуміти умисне введення в оману представника підприємства, установи, організації або фізичної особи, що вчинила правочин, шляхом: повідомлення відомостей, які не відповідають дійсності; заперечення наявності обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правочину; замовчування обставин, що мали істотне значення для правочину (наприклад, у зв'язку з ненаданням технічної чи іншої документації, в якій описуються властивості речі). При цьому особа, яка діяла під впливом обману, повинна довести не лише факт обману, а й наявність умислу в діях відповідача та істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Суб'єктом введення в оману є сторона правочину, - як безпосередньо, так і через інших осіб за домовленістю.

Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.

Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману.

Обман - це певні винні, навмисні дії сторони, яка намагається запевнити іншу сторону про такі властивості й наслідки правочину, які насправді наступити не можуть. При обмані наслідки правочину, що вчиняється, є відомими й бажаними для однієї зі сторін.

Встановлення наявності умислу у недобросовісної сторони ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до укладення правочину, є неодмінною умовою кваліфікації недійсності правочину за статтею 230 Цивільного кодексу України.

Обовязок доказування та подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Приймаючи до уваги положення Цивільного кодексу України та Господарського процесуального кодексу України, позивачем при зверненні до суду з вимогами про визнання договору (його частини) недійсним повинно бути доведено наявність тих обставин, з якими закон повязує визнання угод (їх частин) недійсними.

Колегія суддів, дослідивши та проаналізувавши умови спірного договору, встановила, що при укладенні договору сторонами дотримано всі вимоги щодо свободи волевиявлення, форми, наявності істотних умов, що передбачені вимогами цивільного та господарського законодавства.

Водночас, колегією суддів встановлено, що під час розгляду справи №910/4474/17 господарським судом встановлено наступне: Додаткова угода №3 була укладена за відсутності реального коливання (збільшення) ринкових цін на дизельне паливо, оскільки за період з 21.03.2016 по 29.03.2016 ціна дизельного палива на ринку не підвищувалась. З огляду на зазначене, у філії «ЦЗВ» ПАТ «Українська залізниця» та ТОВ «ОСОБА_2 Джет» були відсутні правові підстави, що передбачені Законом України «Про здійснення державних закупівель», для укладення додаткової угоди №3. Враховуючи викладене вище, суд у справі №910/4474/17 дійшов висновку, що додаткова угода №3 від 29.03.2016 до договору поставки від 18.03.2016 № ЦЗВ-14-00816-01, укладена між філією «Центр забезпечення виробництва» ПАТ «Українська залізниця» та ТОВ «ОСОБА_2 Джет», суперечить приписам пункту 2 частини 5 статті 40 Закону України «Про здійснення державних закупівель» та підлягає визнанню недійсною.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, визнання недійсною додаткової угоди №3 від 29.03.2016 у справі №910/4474/17, якою було збільшено вартість товару, не позбавляє позивача прибутку в тому розмірі, на який він розраховував, укладаючи спірний договір та додаткові угоди № 1 і № 2 до нього, якими також була збільшена вартість товару, а отже твердження позивача про наявність у відповідача наміру отримати вигоду за рахунок позивача є безпідставними.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що у справі №910/4474/17 судом було визнано недійсною додаткову угоду №3 саме за позовом НАБУ, а не ПАТ «Укрзалізниця». Такий позов було подано у березні 2017 року, тобто через рік після укладення сторонами договору поставки, що свідчить про те, що ПАТ «Укрзалізниця» не було та не могло бути відомо про обставини подання НАБУ у майбутньому позову про визнання недійсною додаткової угоди №3 та, відповідно, про наявність у діях ПАТ «Укрзалізниця» умислу щодо введення позивача в оману щодо умов договору поставки.

Враховуючи вищевикладене, наведені позивачем обставини не свідчать про введення відповідачем позивача в оману щодо обставин, які мають істотне значення при укладенні спірного правочину. Викладене позивачем також не свідчить про умисне введення його представника в оману під час укладення сторонами спірного правочину та не доводить наявність безпосереднього зв'язку між обманом та волевиявленням позивача щодо вчинення правочину та умислу в діях відповідача.

Згідно статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

За таких обставин, виходячи з принципу повного та всебічного зясування всіх обставин справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Воленс Трейд» у даній справі.

Заперечення скаржника, викладені у апеляційній скарзі, не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки останні не підтверджуються матеріалами справи та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає рішення суду у даній справі таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається. Апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Воленс Трейд» є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Судові витрати за подання зазначеної апеляційної скарги згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Воленс Трейд» на рішення Господарського суду міста Києва від 06.11.2018 у справі №910/9879/18 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 06.11.2018 у справі №910/9879/18 залишити без змін.

Матеріали справи №910/9879/18 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у порядку, передбаченому статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 27.02.2019.

Головуючий суддя Ю.Б.Михальська

Судді М.Г. Чорногуз

ОСОБА_1