ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" лютого 2019 р. Справа№ 910/23595/17

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Суліма В.В.

суддів: Коротун О.М.

Чорногуза М.Г.

при секретарі судового засідання : Стаховській А.І.

за участю представників сторін:

від прокуратури: Винник О.О. - прокурор; довіреність № 036704 від 15.12.2015 року;

від відповідача 1: Самелюк К.О. довіреність № 225-КМГ-4203 від 20.11.2018 року;

від відповідача 2: Яцишин У.М. довіреність № ВТПЛ-19/01 від 18.01.2019 року;

від третьої особи: Штода І.В. довіреність № 05703-2789 від 05.02.2019 року;

розглянувши апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "ВТП Лангора " та Київської міської ради

на рішення Господарського суду міста Києва від 31.05.2018 року (повний текст рішення складено 08.06.2018 року)

у справі № 910/23595/17 (суддя Плотницька Н.Б.)

за позовом Заступника прокурора міста Києва

до відповідача 1) Київської міської ради

до відповідача 2) Товариства з обмеженою відповідальністю "ВТП Лангора "

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним договору оренди земельної ділянки та визнання відсутності права.,

Встановив

Заступник прокурора міста Києва в інтересах держави (далі - прокурор) звернувся до Господарського суду міста Києва з вимогами до Київської міської ради (далі - відповідач 1) та Товариства з обмеженою відповідальністю "ВТП Лангора" (далі - відповідач 2) про визнання незаконним та скасування рішення Київської міської ради від 06.04.2017 року №158/2380 "Про передачу Товариству з обмеженою відповідальністю "ВТП Лангора" земельної ділянки для обслуговування та експлуатації об'єктів дорожнього сервісу із знесенням, в межах червоних ліній, будівель і споруд та влаштування в'їздів, виїздів на вул. Сирецькій, 33 у Подільському районі м. Києва"; визнання недійсним договору оренди від 13.09.2017 року № 920 земельної ділянки площею 0,1540 га по вул. Сирецькій, 33 у Подільському районі міста Києва, укладений між Київською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю "ВТП Лангора", який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Демяненко Т.М.; визнання відсутнім у Товариства з обмеженою відповідальністю "ВТП Лангора" права користування земельною ділянкою площею 0,1540 га (кадастровий номер :85:242:0073) по вул. Сирецькій, 33 у Подільському районі міста Києва.

Позовні вимоги обґрунтовані ти, що рішення Київської міської ради від 06.04.2017 року № 158/2380 було прийнято з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки передача спірної земельної ділянки в оренду відбулася без проведення земельних торгів та зі зміною її цільового призначення, у зв'язку з чим рішення має бути визнано незаконним та скасовано, а договір оренди, укладений на його підставі, підлягає визнанню недійсним.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.03.2018 року залучено до участі у справі Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача.

Господарський суд міста Києва повністю задовольнив позов Заступника прокурора міста Києва своїм рішенням від 31.05.2018 року (повний текст складено 08.06.2018 року), яким визнано незаконним та скасовано рішення Київської міської ради від 06.04.2017 року № 158/2380 "Про передачу товариству з обмеженою відповідальністю "ВТП Лангора" земельної ділянки для обслуговування та експлуатації об'єктів дорожнього сервісу із знесенням, в межах червоних ліній, будівель і споруд та влаштування в'їздів, виїздів по вул. Сирецькій, 33 у Подільському районі міста Києва".

Визнано недійсним договір оренди від 13.09.2017 року № 920 земельної ділянки площею 0,1540 га по вул. Сирецькій, 33 у Подільському районі міста Києва, укладений між Київською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю "ВТП Лангора", який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Демяненко Т.М.

Визнано відсутність у Товариства з обмеженою відповідальністю "ВТП Лангора" права користування земельною ділянкою прощею 0,1540 га (кадастровий номер :85:242:0073) по вул. Сирецькій, 33 у Подільському районі міста Києва.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, Київська міська рада звернулася до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 31.05.2018 року та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд міста Києва, визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального права, зокрема судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення не враховано вимоги ст. 125 Земельного кодексу України, якою передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Крім того, скаржник вказав, що жодним нормативним актом, який регулює порядок передачі у власність чи користування земельних ділянок комунальної власності, на яких розташовані об'єкти нерухомого майна (будівлі, споруди), що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, не унормовано, що при розробленні проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок мають враховуватись, певні пропорції співвідношення площі таких об'єктів та площі земельної ділянки, яка відводиться.

Також, скаржник зазначив, що чинним законодавством не встановлено обмежень для органу місцевого самоврядування в частині визначення площі земельних ділянок, які передаються в оренду.

Разом з цим, скаржник вказав, що договір оренди земельної ділянки між Київською міською радою та відповідачем 2 був укладений в межах наданими законодавством повноважень та на підставі відповідного рішення ради.

Київський апеляційний господарський суд залишив без руху апеляційну скаргу Київської міської ради своєю ухвалою від 09.07.2018 року у справі №910/23595/17.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "ВТП Лангора" також звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 31.05.2018 року та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд міста Києва, визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, зокрема, в даному випадку суб'єктом владних повноважень є Київська міська Рада, як уповноважений орган по розпорядженню спірною земельною ділянкою і саме вона могла б звернутися до суду із даним позовом, а не прокурор, тобто в даному випадку має місце звернення до суду неналежного позивача.

Разом з цим, скаржник зауважив, що на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю «ВТП Лангора» належить один об'єкт нерухомого майна, який розташований на земельній ділянці розміром 1478 кв.м., що має кадастровий номер 85:242:073, що свідчить про те що вказана земельна ділянка раніше набула ознак об'єкта права власності.

Крім того, скаржник вказав, що матеріали справи не містять доказів того, що Київською міською радою при прийнятті спірного рішення змінювалось цільове призначення спірної земельної ділянки.

Київський апеляційний господарський суд відкрив провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ВТП Лангора" на рішення Господарського суду міста Києва від 31.05.2018 року у справі № 910/23595/17 своєю ухвалою від 09.07.2018 року.

Київський апеляційний господарський суд повернув апеляційну скаргу Київської міської ради на рішення Господарського суду міста Києва від 31.05.2018 року у справі №910/23595/17 своєю ухвалою від 08.08.2018 року, у зв'язку з закінченням строків на усунення недоліків в апеляційній скарзі.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, Київська міська рада повторно звернулася до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 31.05.2018 року у справі №910/23595/17 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Київський апеляційний господарський суд відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою Київської міської ради на рішення Господарського суду міста Києва від 31.05.2018 року у справі №910/23595/17 для спільного розгляду с апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ВТП Лангора" та призначив розгляд апеляційних скарг на 25.09.2018 року своєю ухвалою від 10.09.2018.

Розпорядженням Київського апеляційного господарського суду від 24.09.2018 № 09.1-08/3035/18 , у зв'язку із перебуванням судді Чорної Л.В. у відпустці, яка не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), призначено повторний автоматизований розподіл судових справ.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.09.2018 року, справу № 910/23595/17 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Куксов В.В., судді Станік С.Р., Гончаров С.А.

Київський апеляційний господарський суд прийняв апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "ВТП Лангора" та Київської міської ради на рішення Господарського суду міста Києва від 31.05.2018 року у справі №910/23595/17 до провадження у складі нової колегії суддів: головуючий суддя - Куксов В.В., судді Станік С.Р., Гончаров С.А., та призначив розгляд справи № 910/23595/17 на 25.10.2018 року.

25.06.2018 року на виконання Указу Президента України №454/2017 від 29.12.2017 року "Про ліквідацію апеляційних господарських судів та утворення апеляційних господарських судів в апеляційних округах", яким ліквідовано Київський апеляційний господарський суд, утворено Північний апеляційний господарський суд в апеляційному окрузі, що включає Київську, Сумську, Черкаську, Чернігівську області та місто Київ.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

03.10.2018 року в газеті "Голос України" №185 (6940) опубліковано повідомлення голови Північного апеляційного господарського суду про початок роботи новоутвореного суду. Зважаючи на викладене Київський апеляційний господарський суд припинив здійснення правосуддя.

Частиною 5 ст. 31 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду, а якщо такий суд не визначено - до суду, що найбільш територіально наближений до суду, який ліквідовано або роботу якого припинено.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 14.11.2018 року, справу №910/23595/17 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Сулім В.В., судді: Чорногуз М.Г., Коротун О.М.

Північний апеляційний господарський суд прийняв апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "ВТП Лангора" та Київської міської ради на рішення Господарського суду міста Києва від 31.05.2018 року у справі №910/23595/17 до свого провадження та призначив розгляд справи на 21.01.2019 своєю ухвалою від 19.11.2018.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.01.2019 року оголошено перерву у розгляді апеляційних скарг Товариства з обмеженою відповідальністю "ВТП Лангора " та Київської міської ради на рішення Господарського суду міста Києва від 31.05.2018 у справі №910/23595/17 до 13.02.2019 року.

13.02.2019 року у судовому засіданні скаржники підтримали доводи апеляційних скарг, просили їх задовольнити, рішення місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Прокурор та представник третьої особи у судовому засіданні заперечували проти доводів апеляційної скарги, просили рішення Господарського суду першої інстанції залишити без змін а скаргу без задоволення.

Крім того, прокурор у відзиві на апеляційну скаргу зазначив, що у зв'язку із набуттям Товариством з обмеженою відповідальністю «ВТП Лангора» права власності на нерухоме майно, що розташоване на земельній ділянці, підприємство відповідно до вимог ст.ст. 120, 124, ч.ч. 1,2 ст. 134 Земельного кодексу України може набути на неконкурентних засадах право користування земельною ділянкою площею не більше ніж 68,4 кв.м., а не 0,1540 га, які були надані оскаржуваним рішенням Київської міської ради.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, Північний апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 31.05.2018 року підлягає залишенню без змін, а апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "ВТП Лангора" та Київської міської ради - без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 13 Конституції України земля її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шлейфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією.

Згідно ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно зі статтею 3 Земельного кодексу України земельні відносини регулюються Конституцією України, Земельним кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

У силу норм ст.78 Земельного кодексу України право власності на землю це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.

Відповідно до абзацу 1 п. 12 Перехідних положень Земельного кодексу України до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзаці третьому цього пункту) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

Згідно з нормами Закону України "Про розмежування земель державної та комунальної власності" повноваження власника землі щодо володіння, користування та розпорядження землями комунальної власності здійснює відповідний орган місцевого самоврядування.

Згідно ст. 12 Земельного Кодексу України розпорядження землями територіальних громад, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу, відноситься до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст.

Частина 1 ст. 116 Земельного кодексу України передбачає, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Статтею 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" встановлено, що територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров'я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об'єкти, визначені відповідно до закону як об'єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що реалізуючи надані Конституцією та законодавством України повноваження у галузі земельних відносин, Київська міська рада зобов'язана діяти виключно в межах наданих їй повноважень та в інтересах її територіальної громади, дотримуючись приписів законодавства України у своїй діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 134 Земельного кодексу України, земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них (оренда, суперфіцій, емфітевзис), у тому числі з розташованими на них об'єктами нерухомого майна державної або комунальної власності, підлягають продажу окремими лотами на конкурентних засадах (земельних торгах), крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно ст. 135 Земельного кодексу України земельні торги проводяться у формі аукціону, за результатами проведення якого укладається договір купівлі-продажу, оренди, суперфіцію, емфітевзису земельної ділянки з учасником (переможцем) земельних торгів, який запропонував найвищу ціну за земельну ділянку, що продається, або найвищу плату за користування нею, зафіксовану в ході проведення земельних торгів. Даною статтею, зокрема, встановлено порядок проведення таких торгів.

Відповідно до ст. 136 Земельного кодексу України, організатор земельних торгів визначає перелік земельних ділянок державної чи комунальної власності та/або прав на них, які виставляються на земельні торги окремими лотами. Забороняється вносити до зазначеного переліку призначені під забудову земельні ділянки без урахування у випадках, передбачених законом, результатів громадського обговорення.

Згідно ч 4 ст. 136 Земельного кодексу України, добір земельних ділянок державної чи комунальної власності, у тому числі разом з розташованими на них об'єктами нерухомого майна (будівлями, спорудами) державної чи комунальної власності, які або права на які виставляються на земельні торги, здійснюється з урахуванням затверджених містобудівної документації та документації із землеустрою, а також, підготовка лотів до проведення земельних торгів включає: а) виготовлення, погодження та затвердження в установленому законодавством порядку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у разі зміни цільового призначення земельної ділянки та у разі, якщо межі земельної ділянки не встановлені в натурі (на місцевості).

Так, вищенаведеними нормами законодавства визначено порядок та підстави набуття права на оренду земельної ділянки, при цьому, право на оренду земельної ділянки набувається згідно вимог ст. 134 Земельного кодексу України лише на конкурентних засадах (земельних торгах).

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, на підставі договору купівлі-продажу від 06.09.2012 року, укладеного з Товариством з обмеженою відповідальністю "Промислово-комерційна фірма "Барс", Товариство з обмеженою відповідальністю "ВТП Лангора" набуло права власності на об'єкт нерухомості загальної площею 68,4 кв.м., який знаходяться за адресою: м. Київ, вул. Сирецька, буд. 33, та складається з: будівлі прохідної, позначеної на плані земельної ділянки літерою "И", загальною площею 7,1 кв.м.; будівлі диспетчерської, позначеної на плані земельної ділянки літерою "Б", загальною площею 20,1 кв.м.; будівлі вагової, позначеної на плані земельної ділянки літерою "О", загальною площею 41,2 кв.м.

Рішенням Київської міської ради № 158/2380 від 06.04.2017 року "Про передачу Товариству з обмеженою відповідальністю "ВТП Лангора" земельної ділянки для обслуговування та експлуатації об'єктів дорожнього сервісу із знесенням, в межах червоних ліній, будівель і споруд та влаштування в'їздів, виїздів на вул. Сиренькій, 33 у Подільському районі м. Києва" (наявне в матеріалах справи), зокрема, -

1) затверджено проект землеустрою щодо відведення ділянки Товариству з обмеженою відповідальністю "ВТП Лангора" для обслуговування та експлуатації об'єктів дорожнього сервісу із знесенням, в межах червоних ліній, будівель і споруд та влаштування в'їздів, виїздів на вул. Сиренькій, 33 у Подільському районі м. Києва (категорія земель - землі житлової та громадської забудови, справа Д-7802, заява ДЦ № 01062-04 від 29.11.2016 року);

2) передано Товариству з обмеженою відповідальністю "ВТП Лангора", за умови виконання пункту 3 цього рішення, в оренду на 10 років земельну ділянку площею 0,1540 га (кадастровий номер :85:242:0073, витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-016) для обслуговування та експлуатації об'єктів дорожнього сервісу із знесенням, в межах червоних ліній, будівель і споруд та влаштування в'їздів, виїздів на вул. Сиренькій, 33 у Подільському районі м. Києва із земель комунальної власності територіальної громади міста Києва у зв'язку з переходом права власності на майно (договір купівлі-продажу від 06.09.2012 року № 1861, акт приймання-передачі майна від 06.09.2012 року);

3) Товариству з обмеженою відповідальністю "ВТП Лангора": виконувати обов'язки землекористувача відповідно до вимог статті 96 Земельного кодексу України; у місячний термін надати до Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) документи, визначені законодавством, необхідні для укладання договору оренди земельної ділянки; виконати вимоги, викладені в листі Департаменту містобудування та архітектури від 22.09.2016 року № 9330/2/12-4/19-16; забезпечити вільний доступ для прокладання нових, ремонту та експлуатації існуючих інженерних мереж і споруд, що знаходяться в межах земельної ділянки; питання майнових відносин вирішувати в установленому порядку; питання пайової участі та укладення з Департаментом економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) договору про пайову участь вирішувати в порядку та випадках, встановлених законодавством;

4) Товариству з обмеженою відповідальністю "ВТП Лангора" попередити землекористувача, що використання земельної ділянки не за цільовим призначенням тягне за собою припинення права користування нею відповідно до вимог статей 141 і 143 Земельного кодексу України;

5) Контроль за виконанням цього рішення покладено на постійну комісію Київської міської ради з питань містобудування, архітектури та землекористування.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, 13.09.2017 року між Київською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю "ВТП Лангора" на виконання наведеного рішення Київської міської ради було укладено договір оренди земельної ділянки від № б/н площею 0,1540 га, що знаходиться за адресою: вул. Сиренькій, 33 у Подільському районі м. Києва, зареєстрованого Департаментом земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації від 20.09.2017 № МЗК-1-01366, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Демяненко Т.М. та зареєстрованого в реєстрі за № 920.

Відповідно до ст. 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Суд визнає незаконним та скасовує нормативно-правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Згідно ч. 2 ст. 124 Земельного кодексу України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 134 Земельного кодексу України земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них (оренда, суперфіцій, емфітевзис), у тому числі з розташованими на них об'єктами нерухомого майна державної або комунальної власності, підлягають продажу окремими лотами на конкурентних засадах (земельних торгах), крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них, зокрема, у разі розташування на земельних ділянках об'єктів нерухомого майна (будівель, споруд), що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, на підставі договору купівлі-продажу від 06.09.2012 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Промислово-комерційна фірма "Барс" передало, а Товариство з обмеженою відповідальністю "ВТП Лангора" прийняло у власність об'єкт нерухомості загальної площею 68,4 кв.м., який знаходяться за адресою: м. Київ, вул. Сирецька, буд. 33, та складається з: будівлі прохідної, позначеної на плані земельної ділянки літерою "И", загальною площею 7,1 кв.м.; будівлі диспетчерської, позначеної на плані земельної ділянки літерою "Б", загальною площею 20,1 кв.м.; будівлі вагової, позначеної на плані земельної ділянки літерою "О", загальною площею 41,2 кв.м.

Як вбачається з умов договору купівлі-продажу від 06.09.2012 року об'єкт продажу розташований на земельній ділянці, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Сирецька, 33. Земельна ділянка розміром 1478 кв.м., кадастровий номер 85:242:073, не перебуває у власності/користуванні Товариства з обмеженою відповідальністю "Промислово-комерційна фірма "Барс".

Відомості про реєстрацію вищевказаної земельної ділянки в Державному земельному кадастрі та рішення щодо передачі її у власність чи користування юридичним та фізичним особам у Головному управління Держгеокадастру у м. Києві відсутні, що підтверджується довідкою з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями № 19-26-0.4-1164/35-16 від 26.09.2016 року.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Тобто, набуття особою права користування земельною ділянкою на підставі ст. 120 Земельного кодексу України та ч. 2 ст. 134 Земельного кодексу України можливе за наявності таких умов: власником земельної ділянки та розміщеної на ній будівлі (споруди) є одна особа, яка і виступає продавцем; не змінюються цільове призначення й розмір земельної ділянки.

З огляду на викладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та посиланнями прокурора, що в внаслідок набуття Товариством з обмеженою відповідальністю "ВТП Лангора" права власності на нерухоме майно загальною площею 68,4 кв.м., що розташоване за адресою: м. Київ, вул. Сирецька, буд. 33, до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВТП Лангора" могло перейти право користування земельною ділянкою, на якій знаходиться дане майно, в тому ж обсязі, що був у попереднього землекористувача.

Щодо твердження скаржника (Товариства з обмеженою відповідальністю "ВТП Лангора"), що на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю «ВТП Лангора» належить один об'єкт нерухомого майна, який розташований на земельній ділянці розміром 1478 кв.м., що має кадастровий номер 85:242:073, що свідчить про те що вказана земельна ділянка раніше набула ознак об'єкта права власності, колегія суддів відзначає наступне.

Так, у даному випадку як встановлено вище, право власності чи право користування на спірну земельну ділянку площею 0,1540 га не було оформлено попереднім власником об'єктів нерухомого майна - Товариства з обмеженою відповідальністю «Промислово-комерційна фірма «Барс», тому у подальшому не могло виникнути переходу такого права визначеного приписами ст. 120 Земельного кодексу України та ст. 377 Цивільного кодексу України у Товариства з обмеженою відповідальністю «ВТП Лангора».

Натомість, оскаржуваним рішенням було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки Товариству з обмеженою відповідальністю "ВТП Лангора" для обслуговування та експлуатації об'єктів дорожнього сервісу із знесенням, в межах червоних ліній, будівель і споруд та влаштування в'їздів, виїздів на вул. Сиренькій, 33 у Подільському районі м. Києва та вирішено передати Товариству з обмеженою відповідальністю "ВТП Лангора" в оренду на 10 років земельну ділянку площею 0,1540 га (кадастровий номер :85:242:0073) для обслуговування та експлуатації об'єктів дорожнього сервісу із знесенням, в межах червоних ліній, будівель і споруд та влаштування в'їздів, виїздів на вул. Сиренькій, 33 у Подільському районі м. Києва .

Тобто, як правильно встановлено судом першої інстанції, фактично Київською міською радою було передано Товариству з обмеженою відповідальністю "ВТП Лангора" земельну ділянку, яка у 22 рази перевищує площу нерухомого майна, яке на ній розташоване.

Щодо твердження скаржників, що оскільки за попереднім власником спірна земельна ділянка не була закріплена ні на праві власності, ні на праві оренди, і її межі не були визначені, це надає право Київській міській раді самостійно визначити розмір земельної ділянки, необхідної для обслуговування придбаного майна та реалізувати таку земельну ділянку без проведення аукціону на підставі ч. 2 ст. 134 Земельного кодексу України, колегія суддів відзначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони у належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відсутність передбаченої законом істотної умови може свідчити про неукладеність такого договору, однак, не надає раді право самостійно визначати розмір земельної ділянки, необхідної для обслуговування майна, оскільки приписами ст.120 Земельного кодексу України визначено не тільки обсяг прав на землю, який переходить у зв'язку з набуттям прав на нерухомість, а й розмір такої земельної ділянки. Лише у такому випадку набуття прав на землю відбувається без проведення аукціону.

Незважаючи на відсутність закріплених у законодавстві розмірів земельних ділянок, необхідних для обслуговування розміщеного на них майна їх розмір не є безмежним, оскільки у будь-якому випадку обумовлюється наявною у власника майна необхідністю використовувати майно за цільовим призначенням. Відтак, як уже було зауважено, обов'язковим у такому випадку є з'ясування дійсного розміру земельної ділянки, яка має бути відведена власнику майна.

Водночас, як уже наголошувалось, земельна ділянка, на якій розташовувалось придбане за договором купівлі-продажу від 06.09.2012 року майно, у власності чи на праві користування у попереднього власника майна - не перебувала, що підтверджується відсутністю будь-яких правовстановлюючих документів на землю - державного акту чи договору оренди землі.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності у Товариства з обмеженою відповідальністю "ВТП Лангора" права отримати в оренду земельну ділянку для обслуговування придбаного нею майна у тому розмірі, у якому вона була у користуванні у попереднього власника, без проведення аукціону, передбаченого статтею 134 Земельного кодексу України.

З огляду на викладене, колегія суддів приймає до уваги твердження скаржника (Київська міська рада) що жодним нормативним актом, який регулює порядок передачі у власність чи користування земельних ділянок комунальної власності, на яких розташовані об'єкти нерухомого майна (будівлі, споруди), що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, не унормовано, що при розробленні проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок мають враховуватись, певні пропорції співвідношення площі таких об'єктів та площі земельної ділянки, яка відводиться, проте вважає їх таким, що не спростовують висновків суду у оскаржуваному рішенні.

Поряд з цим відповідачами не доведено належними та допустимими доказами відповідність розміру наданої земельної ділянки її призначенню.

Тобто, як правильно встановлено судом першої інстанції, надання земельної ділянки загальною площею 0,1540 га без проведення аукціону свідчить про порушення відповідачами положень ст.ст. 122, 124, 134 Земельного кодексу України.

Разом з цим, колегія суддів приймає до уваги, що на момент прийняття Київською міською радою рішення від 06.04.2017 № 158/2380 спірна земельна ділянка перебувала у комунальній власності територіальної громади міста Києва. Порушення процедури передачі такої земельної ділянки в оренду свідчить про наявність порушеного права власника такої земельної ділянки - територіальної громади міста Києва.

Також, як правильно встановлено судом першої інстанції, при прийнятті оспорюваного рішення Київська міська рада фактично змінила цільове призначення земельної ділянки із земель промисловості на землі житлової та громадської забудови, чим порушено вимоги земельного та містобудівного законодавства.

Згідно ст. 19 Земельного кодексу України передбачено, що всі землі України за основним цільовим призначенням поділяються на наступні категорії: землі сільськогосподарського призначення; землі житлової та громадської забудови; землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; землі оздоровчого призначення; землі рекреаційного призначення; землі історико-культурного призначення; землі лісогосподарського призначення; землі водного фонду; землі промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про основи містобудування" містобудівна документація - затверджені текстові і графічні матеріали, якими регулюється планування, забудова та інше використання територій.

Згідно ч. 2 ст. 17 Закону України "Про основи містобудування" містобудівна документація є основою, зокрема, для вирішення питань щодо вилучення (викупу), передачі (надання) земельних ділянок у власність чи користування громадян та юридичних осіб.

Зміни до містобудівної документації вносяться рішенням органу, який затвердив містобудівну документацію, за поданням відповідного спеціально уповноваженого органу з питань містобудування та архітектури.

Визначення територій і вибір земель для містобудівних потреб здійснюється на підставі затвердженої містобудівної документації та з урахуванням планів земельно-господарського устрою.

За даними Генерального плану міста Києва вказана земельна ділянка за функціональним призначенням належить частково до території вулиць і доріг та частково до комунально-складської території.

За змістом ст. 66 Земельного кодексу України та п. 2.3 розділу 2 ДБН 360-92** "Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень", затверджених наказом Державного комітету України у справах містобудування і архітектури від 17.04.1992 року № 44, комунально-складські території належать до земель промисловості.

Водночас, як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, рішенням Київської міської ради від 06.04.2017 року № 158/2380 земельну ділянку віднесено до земель житлової та громадської забудови.

Відповідно до ст. 39 Земельного кодексу України до земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об'єктів загального користування.

Згідно ст. 16 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" планування територій на місцевому рівні здійснюється шляхом розроблення та затвердження генеральних планів населених пунктів, планів зонування територій і детальних планів території, їх оновлення та внесення змін до них.

Статтею 9 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" встановлено, що нормативне регулювання планування та забудови територій здійснюється шляхом прийняття нормативно-правових актів, правил, державних та галузевих будівельних норм, національних (державних) стандартів, кодексів усталеної практики.

Так, у порушення наведених норм законодавства при прийнятті Київською міською радою спірного рішення земельну ділянку віднесено до земель житлової та громадської забудови, що суперечить її функціональному призначенню, передбаченому Генеральним планом міста Києва, без внесення відповідних змін до нього, з порушенням порядку зміни цільового призначення земельної ділянки.

При цьому, колегія суддів не приймає як належне твердження скаржника, що матеріали справи не містять доказів того, що Київською міською радою при прийнятті спірного рішення змінювалось цільове призначення спірної земельної ділянки.

Разом з цим, колегія суддів приймає до уваги, що позовні вимоги мотивовані саме порушенням містобудівного законодавства при прийнятті спірного рішення, а не на відсутності у Київради повноважень щодо зміни цільового призначення земель.

Стаття 19 Конституції України зобов'язує органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 9 Земельного кодексу України, пункту 34 частини 1 статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" Київська міська рада здійснює передачу у власність або надання у користування земельних ділянок виключно в порядку, передбаченому Земельним кодексом України.

Згідно ч. 10 ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" акти органів місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції або Законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Таким чином, рішення Київської міської ради від 06.04.2017 року № 158/2380 прийнято з порушеннями вимог законодавства, а тому відповідно до статті 21 Цивільного кодексу України підлягає визнанню незаконним та скасуванню у судовому порядку.

Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1 - 3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно положень ч.ч. 1,2 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Враховуючи той факт, що рішення Київської міської ради від 06.04.2017 № 158/2380 є незаконним, то і відповідно договір оренди земельної ділянки від 13.09.2017 № б/н, укладений між Київською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю "ВТП Лангора" на виконання вказаного рішення є таким, що суперечить вимогам законодавства, а відтак, підлягає визнанню недійсним.

Щодо твердження скаржників (як на підставу для скасування оскаржуваного рішення), що в даному випадку суб'єктом владних повноважень є Київська міська Рада, як уповноважений орган по розпорядженню спірною земельною ділянкою і саме вона могла б звернутися до суду із даним позовом, а не прокурор, тобто в даному випадку має місце звернення до суду неналежного позивача, колегія суддів відзначає наступне.

Відповідно до п. 2 ст. 5 Закону України "Про прокуратуру" на органи прокуратури покладено функції представництва інтересів держави в суді.

Згідно п. 4 ст. 6 Закону України "Про прокуратуру" органи прокуратури України вживають заходів до усунення порушень закону, від кого б вони не виходили, поновлення порушених прав і притягнення у встановленому законом порядку до відповідальності осіб, які допустили ці порушення.

При виявленні порушень закону прокурор у межах своєї компетенції має право звертатися до суду в передбачених законом випадках ( ч. 3 ст. 20 Закону України "Про прокуратуру").

Статтею 121 Конституції України на органи прокуратури України покладено функції представництва інтересів громадян та держави в судах.

З огляду на положення зазначеної норми та принцип диспозитивності у господарському судочинстві, позивач має право вільно обирати способи захисту порушеного права чи інтересу.

Відповідно до частини 3 статті 36-1 Закону України "Про прокуратуру" підставою представництва прокурором в суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень інтересів держави.

За наявності підстав, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті, з метою представництва громадянина або держави прокурор має право в порядку, передбаченому процесуальним законом, зокрема, звертатися до суду з позовами (заявами, поданнями) (частина 5 стаття 36-1 Закону України "Про прокуратуру").

Конституційний суд у рішенні від 08.04.1999 у справі № 3-рн/99 (далі рішення Конституційного суду) вказав, що прокурор або його заступник самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, в чому полягає порушення інтересів держави чи в чому існує загроза інтересам держави, і ця заява, за статтею 2 Арбітражного процесуального кодексу України (зараз ГПК), є підставою для порушення справи в арбітражному суді. Із врахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

У відповідності до ст. 13 Конституції України земля її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шлейфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією.

Статтею 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" встановлено, що територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров'я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об'єкти, визначені відповідно до закону як об'єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження.

Таким чином, з аналізу наведених правових норм вбачається, що реалізуючи надані Конституцією та законодавством України повноваження у галузі земельних відносин, Київська міська рада зобов'язана діяти виключно в межах наданих їй повноважень та в інтересах її територіальної громади, дотримуючись приписів законодавства України у своїй діяльності.

Згідно статті 12 Земельного Кодексу України розпорядження землями територіальних громад, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу, відноситься до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами (ст.10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").

В даному випадку, як встановлено вище та підтверджується матеріалами справи, що безпосередньо саме інтереси Київської міської ради, яка незаконно розпорядилася земельною ділянкою, суперечать державним інтересам.

Тобто, порушення вимог законодавства, які визначають порядок набуття прав щодо земельних ділянок, розпорядження ними, порушує інтереси держави, що згідно зі ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» є підставою для їх захисту прокурором, у тому числі шляхом звернення з позовом до господарського суду.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Разом з тим, скаржник не надав суду доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції викладені в оскаржуваному рішенні.

При цьому, колегія суддів зазначає, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін (рішення Суду у справі Трофимчук проти України по. 4241/03 від 28.10.2010 року).

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обгрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі «Руїс Торіха проти Іспанії»).

Отже, зазначені в апеляційній скарзі доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, апелянт не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 73, 76-79, 86 Господарського процесуального кодексу України. А тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Судові витрати, згідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покласти на апелянта.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 276 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "ВТП Лангора " та Київської міської ради залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 31.05.2018 року у справі №910/23595/17 залишити без змін.

3. Судові витрати, понесені у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покласти на скаржника.

4. Матеріали справи №910/23595/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя В.В. Сулім

Судді О.М. Коротун

М.Г. Чорногуз

Дата складення повного тексту 19.02.2019 року.