РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

14.02.2019 р. Справа № 910/14711/18
За позовом Публічного акціонерного товариства " Київенерго "

До Міністерства внутрішніх справ України

Про стягнення 88511,19 грн.

Суддя Пінчук В.І.

Секретар судового засідання Дімітрова Ю.Ю.

Представники сторін:

Від позивача Кирищук В.П. - предст.

Від відповідача Ільницька Л.В. - предст.

Обставини справи:

Позивач - Публічне акціонерне товариство " Київенерго " звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача - Міністерства внутрішніх справ України 88511,19 грн., з яких: 64024,15 грн. заборгованість за спожиту теплову енергію, 5151,75 грн. - 3% річних та 19335,29 грн. збитки від інфляції.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 06.11.2018 р. відкрите провадження у справі № 910/14711/18, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження та призначення судового засідання на 06.12.2018 р.

У судових засіданнях 06.12.2018 р. та 20.12.2018 р. оголошувались перерви.

У судовому засіданні 17.01.2019 р. оголошувалась перерва до 14.02.2019 р.

Представник відповідача у відзиві на позовну заяву проти позовних вимог позивача заперечує та просить суд у задоволенні позову відмовити.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, суд -

ВСТАНОВИВ:

15.08.2000 р. між позивачем ( енергопостачальною компанією ) та відповідачем ( абонентом ) був укладений договір на постачання теплової енергії у гарячій воді № 330070.

Предметом вказаного договору є постачання, користування та своєчасна сплата в повному обсязі спожитої теплової енергії у гарячій воді, на умовах, передбачених цим договором.

При виконанні умов договору, а також при вирішенні всіх питань, що не обумовлені цим договором, сторони зобов'язуються керуватися тарифами, затвердженими Київською міською державною адміністрацією, чинним законодавством України, Правилами користування тепловою енергією, нормативними актами з питань користування, обліку та взаєморозрахунків за енергоносії. ( п. 2.1договору ).

Відповідно до п. 2.2.1 договору № 330070 від 15.08.2000 р. позивач зобов'язався постачати теплову енергію у вигляді гарячої води на потреби опалення - в період опалювального сезону, а також на потреби гарячого водопостачання - протягом року, в кількості та обсягах, згідно з додатком № 1 до цього договору.

Пунктом 2.3.2 зазначеного договору передбачений обов'язок Міністерства внутрішніх справ України виконувати умови та порядок оплати, в обсягах і в терміни, які передбачені у додатку № 4 до договору.

Згідно п. 2. додатку № 4 до договору № 330070 від 15.08.2000 р. замовник щомісяця з 12 по 15 число самостійно отримує у районному відділі теплозбуту табуляграму фактичного споживання теплової енергії за звітний період, акт звірки на початок розрахункового періоду ( один примірник оформленого акту звірки повертає у РВТ ) та рахунок, в якій включені вартість теплової енергії на поточний місяць з урахуванням остаточного сальдо розрахунків на початок розрахункового періоду.

Згідно п. 4 додатку № 1 до вказаного договору дата зняття абонентом показників приладів обліку - по 25 число поточного місяця; надання звіту в РВТ № 1 - не пізніше 28 числа. При відсутності звіту розрахунок виконується, згідно максимальних договірних навантажень.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач посилається на те, що за період з 25.12.2015 р. по 31.12.2015 р. у відповідача виникла заборгованість за спожиту теплову енергію за договором № 330070 від 15.08.2000 р. в розмірі 64024,15 грн., яка останнім станом на 01.10.2018 р. не сплачена

За неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань, останньому нараховані 3% річних в розмірі 5151,75 грн. та збитки від інфляції в розмірі 19335,29 грн.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона ( боржник ) зобов'язана вчинити на користь другої сторони ( кредитора ) певну дію ( передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо ) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно пункту 1 частини 2 статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. ( ст. 611 ЦК України )

Порушенням зобов'язання є невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання ( неналежне виконання ). ( ст. 610 ЦК України ).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. ( ч. 1 ст. 612 ЦК України ).

Частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом ( ст. 525 Цивільного кодексу України ).

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Разом з тим, суд вважає позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача основного боргу такими, що підлягають задоволенню лише частково в розмірі 18221,22 грн.

В частині стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 5151,75 грн. та збитків від інфляції в розмірі 19335,29 грн. суд у задоволенні позовних вимог позивача відмовляє, з наступних підстав:

Згідно п. 4.2 договору № 330070 від 15.08.2000 р. розрахунки проводяться щомісяця шляхом оплати замовником вартості спожитої теплової енергії протягом 3-х діб після пред'явлення учасником рахунка на оплату товару або після підписання сторонами акта приймання - передавання товарної продукції за звітний період, згідно з додатком 4.

Як встановлено судом останній акт приймання - передавання товарної продукції за грудень 2015 р. був складений 21.12.2015 р.

25.12.2015 р. відповідачем сплачений виставлений рахунок за спожиту в грудні теплову енергію в повному обсязі ( платіжне доручення № 6341 )

У січні 2016 р. позивач здійснив нарахування за спожиту відповідачем теплову енергію за 6 днів ( за період з 25.12.2015 р. по 31.12.2015 р. ), але рахунок на оплату останньому не направив, тобто

не повідомив відповідача про існуючу заборгованість за період з 25.12.2015 р. по 31.12.2015 р., а тому суд вважає, що прострочення сплати існуючої заборгованості відбулось не з вини відповідача.

Відповідно до ст. 129 ГПК України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням викладеного, керуючись ст. ст.129, 232, 233, ст.ст. 236 - 238, ст. 240 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Міністерства внутрішніх справ України ( 01024, м. Київ, вул. Богомольця, 10, код 00032684 ) на користь Публічного акціонерного товариства " Київенерго " ( 01001, м. Київ, пл. І. Франка, 5, код 00131305 ) 18221 ( вісімнадцять тисяч двісті двадцять одну ) грн. 22 коп. основного боргу, 362 ( триста шістдесят дві ) грн. 74 коп. судового збору.

Видати наказ.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до апеляційної інстанці у строки передбачені ст. 256 ГПК України.

дата підписання повного тексту рішення 22.02.2019 р.

СуддяВ.І.Пінчук