ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" лютого 2019 р. Справа№ 911/1908/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Козир Т.П.

суддів: Коробенка Г.П.

ОСОБА_1

при секретарі Майданевич Г.А.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: ОСОБА_2 за ордером від 25.02.2019;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю підприємства "Будконтракт"

на рішення Господарського суду Київської області від 27.11.2018 (повне рішення складено 03.12.2018)

у справі №911/1908/18 (суддя Заєць Д.Г.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Галід охорона"

до Товариства з обмеженою відповідальністю підприємства "Будконтракт"

про стягнення 25000,00 грн.,

УСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Київської області від 27 листопада 2018 року позов задоволено.

З Товариства з обмеженою відповідальністю підприємства "Будконтракт" стягнуто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Галід охорона" 25000,00 грн. боргу за послуги охорони.

Не погоджуючись з рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю підприємство "Будконтракт" подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно з'ясовані обставини, які мають значення для справи, порушено норми матеріального та процесуального права, оскільки охоронні послуги у червні 2018 позивачем надані не в повному обсязі та не підтверджено їх надання належними доказами; позивачем не надано належних доказів щодо направлення відповідачу актів здачі-прийняття робіт за червень 2018 року; долучені до позову докази оформлені неналежним чином; повноваження представника позивача не підтверджені належним чином; судом у судовому засіданні не досліджувались докази, які містяться у справі.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу заперечує проти її задоволення та просить залишити оскаржуване рішення без змін, посилаючись на те, що позивачем були надані відповідачу послуги з охорони у червні 2018 року на суму 50000 грн., однак, оплачені вони лише частково, в сумі 25000 грн.; відсутність опису вкладення при надсиланні актів і претензії не звільняє відповідача від обов'язку оплатити послуги; повноваження представника позивача були підтверджені під час першого судового засідання.

Представник позивача у судове засідання не з'явився, не повідомивши про причини. Про час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлений належним чином.

Оскільки явка сторін у судове засідання не була визнана обовязковою, суд, на підставі ч.12 ст. 270 ГПК України, ухвалив розгляд апеляційної скарги здійснювати за відсутності представника позивача.

Представник відповідача (апелянта) у судовому засіданні підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив її задовольнити, крім того, заявив усне клопотання про витребування у позивача додаткових доказів.

Клопотання представника відповідача про витребування доказів відхилено судом, оскільки не відповідає положенням ст. 269 ГПК України щодо меж перегляду справи у суді апеляційної інстанції.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, розглянувши апеляційну скаргу, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

01 березня 2018 року між позивачем - Товариством з обмеженою відповідальністю "Галід охорона", як виконавцем, та відповідачем - Товариством з обмеженою відповідальністю підприємством "Будконтракт", як замовником, було укладено Договір №26 про надання охоронних послуг (далі договір).

Згідно з п.2.1 договору за цим договором замовник доручає, а виконавець зобовязується прийняти на себе обовязки по охороні громадського порядку (послуги охорони), забезпечення недоторканності майна на земельній ділянці за адресою: Київська обл., Броварський р-н, м. Бровари, вул. Фельдмана, 1, площею 3,2021 га, з них 0,8118 га (землі обмеженого використання) (Додаток №1, далі обєкт). За цим договором виконавець не приймає майно замовника на зберігання і не вступає у володіння ним.

Відповідно до п. 3.1 договору сума договору та порядок розрахунків визначається відповідним розрахунком (Додаток №2), що є невідємною частиною цього договору.

У пункті 3.4 договору сторони погодили, що акт виконаних робіт підписується сторонами в кінці кожного календарного місяця, а також по закінченню терміну дії договору.

Згідно п. 8.1 договору договір укладається строком на один рік і набуває чинності 01.03.2018 року. Цей договір вважається автоматично продовженим на кожний наступний період тривалістю в (один) календарний рік, якщо жодна зі сторін за 30 (тридцять) днів до закінчення строку його дії не надішле стороні письмове повідомлення про свій намір припинити його дію надалі.

У Додатку №1 від 01.03.2018 року до договору сторони погодили розташування обєкту і години роботи.

У Додатку №2 від 01.03.2018 року до договору сторони погодили суму договору та порядок розрахунків, зокрема, у п. 1 сторони домовились, що за календарний місяць вартість охоронних послуг становитиме 50000,00 грн. Оплата за послуги охорони здійснюється замовником шляхом перерахування грошових коштів у сумі, що визначена в п. 1 Додатку №2 до договору, на поточний рахунок виконавця наперед за наступний місяць не пізніше 25 числа поточного місяця на підставі виставленого виконавцем рахунку-фактури.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, на виконання умов договору та додаткових угод позивачем надано, а відповідачем прийнято послуги з охорони обєкту, що підтверджується наступними актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) №ОУ-0000001 від 31.03.2018 року на суму 50000,00 грн. (послуги з охорони в березні 2018 року), №ОУ-0000002 від 30.04.2018 року на суму 50000,00 грн. (послуги з охорони в квітні 2018 року), №ОУ-0000005 від 31.05.2018 року на суму 50000,00 грн. (послуги з охорони в травні 2018 року), які підписані сторонами та скріплені їх печатками. Зазначені акти надання охоронних послуг підписані відповідачем без зауважень.

Проте, за доводами позивача, відповідачем зобовязання за договором виконані частково, зокрема, здійснено оплату за охоронні послуги за червень 2018 року лише на суму 25000,00 грн., що підтверджується випискою по рахунку позивача за 04.07.2018 року. Решта вартості послуг залишилась несплаченою відповідачем, у звязку з чим за ним утворився борг у сумі 25000,00 грн.

15 червня 2018 року між сторонами було укладено Додаткову угоду №1 до договору, згідно з п.1 якої сторони дійшли згоди зупинити дію Договору №26 від 01.03.2018 року про надання охоронних послуг. Угода набирає чинності з 01.07.2018 року (п. 2 Додаткової угоди №1).

З метою досудового врегулювання позивачем на адресу відповідача надсилалась претензія №1 від 05.07.2018 року разом з актами здачі-приймання (надання послуг) з вимогою сплатити 25000,00 грн., проте, відповідачем зазначена претензія залишена поза увагою.

Відповідач у апеляційній скарзі посилається на неналежність засвідчення наявних у матеріалах справи копій вказаних актів та договору, однак, представник відповідача у судовому засіданні, підчас розгляду апеляційної скарги, підтвердив факт укладення договору та заперечував лише факт направлення відповідачу і отримання ним претензії і акту за червень 2018 року.

У зв'язку із викладеними обставинами позивач звернувся до суду із даним позовом та просив стягнути з відповідача 25000,00 грн. боргу.

Заперечуючи проти позову, як у відзиві на позовну заяву, так і у апеляційній скарзі, відповідач посилався на те, що позивачем не надано доказів надання послуг у червні 2018 року, зокрема, не надано акту здачі-приймання робіт (надання послуг) та журналу реєстрації приймання-здавання об'єкта під охорону. Обґрунтовуючи сплату за червень 2018 року лише 25000 грн., відповідач вказував на те, що у вказаному місяці був лише один пост охорони, хоча договором передбачено два пости охорони.

Задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі, суд першої інстанції прийшов до висновку щодо їх доведеності та обґрунтованості.

Північний апеляційний господарський суд погоджується із цим висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Права та обов'язки сторін у даній справі виникли на підставі Договору №26 про надання охоронних послуг від 01.03.2018, який за правовою природою є договором про надання послуг охорони.

Договір у встановленому порядку не був оспорений, не визнаний недійсним, а отже, був обов'язковим для виконання сторонами до моменту припинення його дії з 01 липня 2018 року.

Згідно зі ст. 978 ЦК України за договором охорони охоронець, який є суб'єктом підприємницької діяльності, зобов'язується забезпечити недоторканність особи чи майна, які охороняються. Володілець такого майна або особа, яку охороняють, зобов'язані виконувати передбачені договором правила особистої та майнової безпеки і щомісячно сплачувати охоронцю встановлену плату.

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охоронну діяльність" суб'єкт охоронної діяльності надає послуги з охорони на підставі договору, укладеного із замовником у письмовій формі відповідно до законодавства.

Статтею 901 ЦК України визначено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Статтею 903 ЦК України визначено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. У разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов'язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов'язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 ЦК України).

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язань - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Умовами укладеного між сторонами договору передбачено обов'язок відповідача, як замовника, здійснювати оплату послуг охорони.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У пункті 3.2 договору та у додатку №2 до договору сторони домовились, що оплата за послуги охорони здійснюється замовником шляхом перерахування грошових коштів у сумі 50000 грн. на поточний рахунок виконавця наперед за наступний місяць не пізніше 25 числа поточного місяця.

Однак, як вбачається з матеріалів справи та не спростовано відповідачем, оплату послуг охорони за червень 2018 року, яку відповідач, згідно наведених умов договору та положень ЦК України, повинен був здійснити у повному обсязі не пізніше 25 травня 2018 року, відповідач здійснив частково, в сумі 25000,00 грн., лише 04 липня 2018 року.

Вказане підтверджується також копією листа позивача від 5 липня 2018 року № 1 про направлення відповідачу акту виконаних робіт з проханням сплатити борг за послуги охорони у розмірі ціни позову з копією фіскального чеку відділення поштового звязку про прийняття листа на пересилку.

Доводи відповідача про те, що він мав право зменшити суму оплати у зв'язку із укладенням додаткової угоди від 15.06.2018 та у зв'язку із тим, що позивач виставив лише один пост охорони, відхиляються судом апеляційної інстанції, оскільки матеріали справи не містять доказів внесення сторонами змін до договору щодо вартості охоронних послуг та порядку розрахунків.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Враховуючи викладене, оскільки відповідач допустив порушення зобов'язання за договором, місцевий господарський суд дійшов юридично правильного висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 25000,00 підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог свого підтвердження в судовому засіданні не знайшли, не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставами для скасування рішення господарського суду першої інстанції.

За таких обставин суд апеляційної інстанції вважає, що висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами.

Суд першої інстанції повно встановив суттєві для справи обставини, дослідив та правильно оцінив надані сторонами докази, вірно кваліфікував спірні правовідносини та правильно застосував до них належні норми матеріального і процесуального права, а тому рішення Господарського суду Київської області законне та обґрунтоване, отже, підстави для його скасування відсутні.

Оскільки цією постановою суд апеляційної інстанції не змінює рішення та не ухвалює нового, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється.

Керуючись ст. ст. 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю підприємства "Будконтракт" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Київської області від 27 листопада 2018 року без змін.

2. Справу №911/1908/18 повернути до Господарського суду Київської області.

3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 27.02.2019.

Головуючий суддя Т.П. Козир

Судді Г.П. Коробенко

ОСОБА_1