ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" лютого 2019 р. Справа № 914/891/16

м. Львів

Західний апеляційний господарський суд, в складі колегії:

Головуючого (судді-доповідача) Якімець Г.Г.

суддів Матущак О.І. Мирутенка О.Л.

за участю секретаря судового засідання Кришталь М.Б.

та представників сторін:

від позивача (особа, яка подає апеляційну скаргу): Кізима Т.М. - заступник начальника відділу - начальник сектору судового супроводу спорів на ринку природного газу відділу представництва в судах філії «Управління магістральних газопроводів «Львівтрансгаз» (довіреність від 29.12.2018 №1-339)

від відповідача: Шиян М.В. - адвокат (довіреність №007Др-9-0119 від 02.01.2019, свідоцтво про заняття адвокатською діяльністю №1830 від 08.06.2012);

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укртрансгаз» вих. № 1001ВИХ-18-5726 від 13 листопада 2018 року

на рішення Господарського суду Львівської області від 03 жовтня 2018 року (підписане 09.10.2018 року), головуючий суддя Горецька З.В., судді: Запотічняк О.Д., Рим Т.Я.

у справі №914/891/16

за позовом Акціонерного товариства «Укртрансгаз», м. Київ

до відповідача Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Львівгаз», м. Львів

про стягнення 11 377 366,06 грн.

ВСТАНОВИВ:

01.04.2016 на розгляд Господарського суду Львівської області поступила позовна заява від Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» про стягнення 11 377 366,06 грн. , з яких: 7 475 484,68 грн. сума основного боргу, 569 639,05 грн. сума інфляційних збитків , 2 423 139,78 грн. сума пені, 206 986,50 грн. сума 3% річних та 702 116,05 грн. сума 7% штрафу (Т-1, а.с.6-8).

Рішенням Господарського суду Львівської області від 29.09.2016 у справі №914/891/16 відмовлено в задоволенні позову (Т-1, а.с.204-214).

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 26.01.2017 у справі №914/891/16 рішення господарського суду Львівської області від 29.09.2016 залишено без змін, апеляційну скаргу ПАТ по газопостачанню та газифікації «Укртрансгаз» - без задоволення (Т-2, а.с.52-59).

Постановою Вищого господарського суду України від 27.04.2017 касаційну скаргу ПАТ «Укртрансгаз» задоволено частково. Рішення Господарського суду Львівської області від 29.09.2016 та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 26.01.2017 у справі №914/891/16 скасовано. Справу №914/891/16 передано на новий розгляд до Господарського суду Львівської області.

В даній постанові Вищим господарським судом зазначено, що позивач звертаючись з позовом надаючи розрахунок суми основного боргу, врахував спільні протокольні рішення на суму 3 709 240,33 грн. в рахунок погашення заборгованості за січень, лютий та частково за березень 2015 року, та з врахуванням вказаної суми заборгованість відповідача становить 7 475 484,68 грн. за період з березня по червень 2015 року. Вказано, при цьому, що в матеріалах справи міститься спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ №102/у від 20.01.2015 на суму 1 355 318,83 грн. та платіжне доручення №222 від 21.01.2015, яке свідчить про перерахування коштів у розмірі 1 355 318,83 грн. Однак у судових рішеннях даної суми не відображено. Відтак, оскільки судами не досліджено та не відображено в судових рішеннях розмір основної заборгованості та період її виникнення, висновки судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для задоволення позову, в тому числі щодо стягнення санкцій передбачених п.7.3. договору та ст. 625 Цивільного кодексу України визнано передчасними.

Під час нового розгляду справи, 08.06.2017 ПАТ «Уртрансгаз» подано письмові пояснення, в яких зазначено, що після порушення провадження у даній справі відповідачем було сплачено 23 432,222 грн. Відтак вказано, що сума основного боргу за надані позивачем в січні - червня 2015 року послуги з транспортування газу магістральними газопроводами за умовами договору №/Н29 від 27.09.2011 складає 7 452 052,46 грн. Також, позивачем здійснено перерахування пені, 3% річних та інфляційних втрат, враховуючи тільки суми сплачені поза межами Спільних протокольних рішень. Відтак, згідно розрахунку позивача інфляційні втрати за весь час прострочення виконання відповідачем зобов'язань по оплаті послуг з транспортування природного газу за договором складають в сумі 307 652,76 грн., 3% річних від заборгованості становлять в сумі 203 055,82 грн., пеня за несвоєчасні розрахунки за транспортування газу у січні - червні 2015 року складає суму в розмірі 2 352 529,77 грн. (Т-3, а.с.33, 34-40).

28.02.2018 відповідачем подано клопотання, в якому відображено контррозрахунок пені, інфляційних втрат та 3% річних (Т-3, а.с.171-193). Згідно даного розрахунку відповідач вважає, що загальна сума пені за договором складає - 1 560 538,76 грн., інфляційні втрати - 59 678,51 грн. та загальна сума процентів за договором в розмірі 125 867,59 грн. При цьому, відповідач, просить зменшити розмір пені на 90% та відстрочити виконання рішення на 9 місяців (Т-3, а.с.171-193).

Рішенням Господарського суду Львівської області від 03.10.2018 у справі №914/891/16 позов задоволено частково. В частині позовних вимог про стягнення 5 406 141,99 грн. основного боргу відмовлено. Стягнуто з ПАТ по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» (79039, м. Львів вул. Золота, 42, ) на користь Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» (01021, м. Київ, Кловський узвіз, 9/1 ) - 156 053,80 грн. пені, 125 807,59 грн. - 3% річних, 59 678,51 грн. інфляційних втрат. В задоволенні клопотання про відстрочку виконання рішення відмовлено. В частині стягнення суми основного боргу в розмірі 23 432,22 грн. провадження у справі закрито. В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено (Т-4, а.с.158-175).

12.10.2018 Господарським судом Львівської області винесено додаткове рішення, яким стягнуто з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» (79039 м.Львів, вул. Золота, 42, ) на користь Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» (01021, м. Київ, Кловський узвіз, 9/1, ) - 26 190,37 грн. судового збору (Т-4, а.с.176-177).

Позивач - АТ «Укртрансгаз» не погодившись з винесеним рішенням в частині відмови у стягненні з відповідача основного боргу в розмірі 5 406 141,99 грн. та в частині відмови у задоволенні решти позовних вимог, подав апеляційну скаргу, в якій посилається на те, що оскаржуване рішення в цій частині прийнято з порушенням норм чинного матеріального та процесуального права та з неповним дослідженням матеріалів та обставин справи.

Скаржник вказує, що у позивача не виникло зобов'язання, щодо сплати 5 437 524,20 грн. відповідачу згідно рішення Господарського суду Львівської області по справі №5015/393/12 від 07.11.2012 і відповідно вважає, що не можливе зустрічне зарахування. Вказує, що відповідач особисто просив прийняти позивача в рахунок боргу, який складав 41 454 779,40 грн., майно вартістю 46 892 303,70 грн. (з ПДВ). Відтак, вважає, що відповідач самостійно вирішив передати позивачу майно, вартість якого була вищою від боргу, а суд затвердив таку вимогу та зобов'язав АТ «Укртрансгаз» прийняти таке майно в рахунок боргу згідно рішення Господарського суду Львівської області від 07.11.2012 по справі №5015/393/12. Висновок, щодо обов'язку позивача сплатити відповідачу різницю між вартістю переданого майна та боргом спростовується самим рішенням, в якому визначено порядок такого зарахування та жодним чином не встановлено обов'язок позивача сплатити відповідачу 5 437 524,20 грн. Підтвердження цього відсутні як в мотивувальній так і в резолютивній частині рішення від 07.11.2012 по справі №5015/393/12.

Крім цього, скаржник вказує, що згідно п.4 ч.1 ст. 602 Цивільного кодексу України забороняється зарахування зустрічних позовних вимог за якими сплив строк позовної давності, що як вважає скаржник має місце в даній справі.

Відповідно до цього, вважає, що судом першої інстанції невірно застосовано норми матеріального права а саме ст. ст. 601, 602 Цивільного кодексу України.

Також, скаржник, зазначає, що місцевий господарський суд мав би не відмовити в задоволенні вимог в сумі 2 045 910,47 грн., а закрити провадження в цій частині, оскільки під час розгляду справи подано платіжне доручення №12484 від 21.08.2017 на суму 2 045 910,47 грн.

Вважає, також необґрунтованим висновок суду, щодо розрахунку поданого відповідачем, що такий є підставним та обґрунтованим.

Скаржник звертає увагу також на те, що розмір пені за порушення відповідачем умов договору є правомірно заявленим та не є значно чи надмірно великим, виходячи зі змісту прострочених відповідачем зобов'язань та часу їх прострочення. Крім цього, клопотання про зменшення розміру пені, є фактично визнанням відповідачем своєї вини у порушенні власних зобов'язань у відповідності до договору.

Висновок суду щодо відмови представника позивача щодо стягнення 7% штрафу є хибним, оскільки представник позивача не робив ніяких заяв щодо відмови від стягнення штрафу у розмірі 7%.

Виходячи з наведеного, просить рішення місцевого господарського суду скасувати в частині відмови у стягненні суми в розмірі 5 406 141,99 грн. основного боргу, 2 267 085,98 грн. пені, 81 178,91 грн. 3% річних, 509 960,54 грн. інфляційних втрат, 702 116,05 грн. 7% штрафу та прийняти в цій частині нове рішення, яким задоволити дані позовні вимоги. Також, просить, скасувати рішення в частині відмови у стягненні 2 045 910,47 грн. основного боргу та закрити провадження у цій частині.

Відповідач - ПАТ по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» у відзиві заперечує доводи апеляційної скарги, вказуючи на те, що оскаржуване рішення прийнято з дотриманням норм чинного матеріального та процесуального права. Вказує, що місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про відсутність обґрунтованих підстав для стягнення з відповідача заборгованості за договором у розмірі 5 429 574,19 грн. у зв'язку з її відсутністю за результатами проведеного взаємозаліку зустрічних однорідних вимог від 24.02.2016 №07/41309/16, який не визнавався ніким недійсним в судовому порядку. Також, враховуючи підписані спільні протокольні рішення, сторони в такий спосіб змінили порядок і строк проведення розрахунків за надані послуги з транспортування природного газу, що узгоджується з усталеною судовою практикою Верховного Суду по справах №906/1075/17, №926/33/17, №921/618/17-г/7. Щодо зменшення розміру пені то даний висновок суду вважає обґрунтованим з підстав існування форс-мажорних обставин підтверджених сертифікатом торгово-промислової палати України №5849 від 17.02.2016. Також , вірно вказано про відмову позивачу у стягненні 7% штрафу в розмірі 702 116,05 грн. заявлених до стягнення у порядку передбаченому абз. 3 ч.2 ст. 231 Господарського кодексу України. Відповідно до цього, рішення місцевого господарського суду просить залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 04.12.2018 ( в складі колегії: головуючий (суддя - доповідач) Якімець Г.Г., судді Матущак О.І., Мирутенко О.Л.) поновлено АТ «Укртрансгаз» пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Львівської області від 03.10.2018 у справі №914/891/16 та відкрито апеляційне провадження по даній апеляційній скарзі (Т-4, а.с.185-186).

Ухвалою суду від 21.12.2018 справу №914/891/16 призначено до розгляду в судовому засіданні на 22.01.2019 (Т-4, а.с.296).

В судовому засіданні 22.01.2019 розгляд справи відкладено на 12.02.2019 в зв'язку з неявкою представників сторін.

12.02.2019 в канцелярію суду від позивача поступило клопотання про відкладення розгляду справи для можливості у наступному судовому засіданні вирішити питання про зупинення розгляду справи враховуючи судове провадження щодо визнання недійсним одностороннього правочину про зарахування зустрічних однорідних вимог.

В судове засідання 12.01.2019 з'явились представники сторін.

Представник скаржника в судовому засіданні 12.01.2019 підтримав клопотання про відкладення розгляду справи для надання можливості в наступному судовому засіданні подати клопотання про зупинення розгляду справи №914/891/16 до вирішення справи предметом позовних вимог якої є визнання недійсним одностороннього правочину про зарахування зустрічних однорідних вимог, на підставі якого у справі №914/891/16 відмовлено в позові щодо стягнення 5 406 141,99 грн.

В свою чергу, представник відповідача, в судовому засіданні заперечив проти такого клопотання зазначивши, що позов про визнання недійсним одностороннього правочину про зарахування зустрічних однорідних вимог подано лише в лютому місяці 2019 року, а справа № 914/891/16 порушена ухвалою Господарського суду Львівської області 04.04.2016.

Судова колегія порадившись на місці, ухвалила, відхилити вищезазначене клопотання позивача, зазначивши, що обставини встановлені в справі щодо визнання недійсним одностороннього правочину про зарахування зустрічних однорідних вимог в майбутньому можуть бути підставою для перегляду рішення у справі №914/891/16 за нововиявленими обставинами. Апеляційна інстанція в даному випадку переглядає рішення на час його винесення.

Представник позивача в судовому засіданні 12.02.2019 підтримав доводи апеляційної скарги з мотивів, наведених в такій, а представник відповідача заперечив з мотивів наведених у відзиві.

Вивчивши матеріали справи в сукупності з апеляційною скаргою, відзивом на неї, заслухавши пояснення представників сторін, судова колегія Західного апеляційного господарського суду прийшла до висновку про відповідність рішення Господарського суду Львівської області від 03.10.2018 у справі №914/891/16 нормам чинного матеріального та процесуального права, матеріалам та обставинам справи, виходячи з наступного.

27.09.2011 Дочірньою компанією "Укртрансгаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" та Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Львівгаз" укладено договір на транспортування природного газу магістральним трубопроводом №/Н29 (Т-1, а.с.12-18), згідно п.1.1. якого газотранспортне підприємство зобов'язується надати замовнику послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу від пунктів приймання-передачі газу в магістральні трубопроводи до пунктів призначення газорозподільних станцій, а замовник зобов'язується сплатити за надані послуги з транспортування газу магістральними трубопроводами у розмірі, у строки та порядку, передбаченому умовами цього договору. Сторонами у Додаткових угодах №1, 2, 3, 4, 5 погоджено зміни до Договору (Т-1, а.с.19-29).

Згідно статуту ПАТ "Укртрансгаз" (затвердженого установчими зборами ПАТ "Укртрансгаз", рішення від 25.12.2012 р., зареєстрованого 27.12.2012 р. (Т-1, а.с.49-65)) товариство є правонаступником усіх майнових та немайнових прав та обов'язків Дочірньої компанії "Укртрансгаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України".

Послуги по транспортуванню природного газу оформляються газотранспортним підприємством і замовником актами наданих послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами (надалі акт наданих послуг, пункт 2.11.1 Договору). Акт наданих послуг є підставою для проведення остаточних розрахунків замовника з газотранспортним підприємством (пункт 2.11.4 Договору).

На виконання умов Договору позивач надав, а відповідач прийняв послуги з транспортування природного газу магістральними трубопроводами на загальну суму 25 308 018,80 грн., що підтверджується: актом №01-15-/Н29 від 31.01.2015 у січні 2015 року в обсязі 137 173,926 тис. м3 на суму 8 691 339,95 грн. (Т-1, а.с.41); актом №02-15-/Н29 від 28.02.2015 наданих послуг у лютому 2015 року в обсязі 110 347,073 тис. м3 на суму 6 991 590,54 грн. (Т-1, а.с.42); актом наданих послуг у березні 2015 року від 31.03.2015 в обсязі 88 152,112 тис. м3 на суму 5 585 317,81 грн. (Т-1, а.с.43); актом наданих послуг від 30.04.2015 у квітні 2015 року в обсязі 56 965,952 тис. м3 на суму 2 310 539,02 грн. (Т-1, а.с.44); актом №05-15-/Н29 наданих послуг від 31.05.2015 у травні 2015 року в обсязі 24 783,485 тис. м3 на суму 1 005 218,15 грн. (Т-1, а.с.45); актом наданих послуг від 30.06.2015 р. у червні 2015 року в обсязі 17 850,427 тис. м3 на суму 724 013,32 грн. (Т-1, а.с.46).

В подальшому, між Головним управлінням Державної казначейської служби України у Львівській області, Департаментом фінансів Львівської облдержадміністрації, Публічним акціонерним товариством "Львівгаз", Публічним акціонерним товариством "Укртрансгаз" та Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" укладено спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ №455/у від 20.02.2015 (надалі Спільне протокольне рішення 1) (Т-1, а.с.121-124). Предметом даного рішення є організація проведення сторонами взаєморозрахунків відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 р. №20 "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій" (п. 1). Положенням п. 2.5 Спільного протокольного рішення сторонами погоджено, що відповідач перераховує позивачу кошти в сумі 1 477 988,83 грн., у тому числі ПДВ 246 331,47 грн., за 2015 рік, згідно з договором від 27.09.2011 №/Н029.

За змістом параграфу 4 Спільного протокольного рішення сторони несуть відповідальність за недотримання вимог постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 р. №20 та Порядку проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію, затвердженого наказом Міністерства палива та енергетики України, НАК "Нафтогаз України" та Державного казначейства України від 03.02.2009 р. №55/57/43, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 15.04.2009 р. за №342-16358 і невиконання своїх зобов»язань за цим Спільним протокольним рішенням про організацію взаєморозрахунків відповідно до чинного законодавства України (Т-1, а.с.121-124).

Згідно платіжного доручення №1067 від 20.02.2015 (Т-1, а.с.125), відповідач погасив заборгованість за транспортування природного газу за договором від 27.09.2011 №/Н029 у сумі 1 477 988,83 грн. ГУ Державної казначейської служби у Львівській області операцію проведено 27.02.2015.

Між Головним управлінням Державної казначейської служби України у Львівській області, Департаментом фінансів Львівської облдержадміністрації, Публічним акціонерним товариством "Львівгаз", Публічним акціонерним товариством "Укртрансгаз" та Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" укладено спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ №641/у від 19.03.2015 (Т-1, а.с.126-129). Згідно платіжного доручення №2221 від 19.03.2015 відповідач погасив заборгованість за транспортування природного газу за договором від 27.09.2011 №/Н029 у сумі 1 579 546,78 грн. ГУ Державної казначейської служби у Львівській області операцію проведено 25.03.2015 (Т-1, а.с.130).

Між Головним управлінням Державної казначейської служби України у Львівській області, Департаментом фінансів Львівської облдержадміністрації, Публічним акціонерним товариством "Львівгаз", Публічним акціонерним товариством "Укртрансгаз" та Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" укладено спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ №913/у від 20.04.2015 (Т-1, а.с.131-134). Згідно платіжного доручення №3433 від 20.04.2015 відповідач погасив заборгованість за транспортування природного газу за договором від 27.09.2011 №/Н029 у сумі 271 722,09 грн. ГУ Державної казначейської служби у Львівській області операцію проведено 27.04.2015 (Т-1, а.с.135).

Між Головним управлінням Державної казначейської служби України у Львівській області, Департаментом фінансів Львівської облдержадміністрації, Публічним акціонерним товариством "Львівгаз", Публічним акціонерним товариством "Укртрансгаз" та Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" укладено спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ №1187/у від 20.05.2015 (Т-1, а.с.136-139). Згідно платіжного доручення №5320 від 20.05.2015 відповідач погасив заборгованість за транспортування природного газу за договором від 27.09.2011 №/Н029 у сумі 191 229,35 грн. ГУ Державної казначейської служби у Львівській області операцію проведено 20.05.2015 (Т-1, а.с.140).

Між Головним управлінням Державної казначейської служби України у Львівській області, Департаментом фінансів Львівської облдержадміністрації, Публічним акціонерним товариством "Львівгаз", Публічним акціонерним товариством "Укртрансгаз" та Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" укладено спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ №1395/у від 18.06.2015 про організацію взаєморозрахунків (Т-1, а.с.141-143). Платіжним дорученням №6988 від 18.06.2015 відповідач погасив заборгованість за транспортування природного газу за договором від 27.09.2011 №/Н029 у сумі 75 585,82 грн. ГУ Державної казначейської служби у Львівській області операцію проведено 25.06.2015 (Т-1, а.с.144).

Між Головним управлінням Державної казначейської служби України у Львівській області, Департаментом фінансів Львівської облдержадміністрації, публічним акціонерним товариством "Львівгаз", публічним акціонерним товариством "Укртрансгаз" та Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" укладено спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ №1639/у від 20.07.2015 (Т-1, а.с.145-148). Платіжним дорученням №8352 від 21.07.2015 відповідач погасив заборгованість за транспортування природного газу за договором від 27.09.2011 р. №/Н029 у сумі 113 167,46 грн. ГУ Державної казначейської служби у Львівській області операцію проведено 27.07.2015 (Т-1, а.с.149).

Між Головним управлінням Державної казначейської служби України у Львівській області, Департаментом фінансів Львівської облдержадміністрації, Публічним акціонерним товариством "Львівгаз", Публічним акціонерним товариством "Укртрансгаз" та Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" укладено спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ №221/утг від 20.04.2017 про організацію взаєморозрахунків (Т-2, а.с.29-31). Платіжним дорученням №12484 від 21.07.2017 відповідач погасив заборгованість за транспортування природного газу за договором від 27.09.2011 р. №/Н029 у сумі 2 045 910,47 грн. (Т-3, а.с.154)

Враховуючи наведене, судовою колегією, встановлено, що позивачем поставлено відповідачу природного газу на суму 25 308 018,79 грн., а останнім сплачено згідно спільних протокольних рішень 5 064 559,16 грн. та 2 045 910,47 грн.; власними коштами сплачено 12 767 974,95 грн. та під час розгляду справи 23 432,22 грн. Отже, залишилась наявною заборгованість в сумі 5 406 141,99 грн.

З обставин справи вбачається, що відповідачем скеровано на адресу позивача заяву від 24.02.2016 р. №07/41309/16 про зарахування зустрічних однорідних вимог (Т-1, а.с.163). Згідно з цією заявою у УМГ "Львівтрансгаз" ПАТ "Укртрансгаз" наявна заборгованість перед ПАТ "Львівгаз" за договором №01-83ін-06 від 28.02.2006 у сумі 5 429 574,21 грн., а також у ПАТ "Львівгаз" є заборгованість перед ПАТ "Укртрансгаз" у сумі 7 522 824,69 грн. Таким чином, згідно з заявою від 24.02.2016 №07/41309/16 про зарахування зустрічних однорідних вимог заборгованість ПАТ "Львівгаз" перед ПАТ "Укртрансгаз" за умовами виконання договору №/Н29 від 27.09.2011 станом на 22.02.2016 зменшилась на 5 429 574,21 грн. Докази надіслання даної заяви, додані до матеріалів справи (Т-1, а.с.164, 165).

При перегляді рішення в апеляційному порядку, судова колегія Західного апеляційного господарського суду керувалась наступним.

Згідно вимог частин 1-2 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини. Як установлено судом, між сторонами у справі на підставі укладених договорів виникли взаємні права та обов'язки (зобов'язання) з приводу постачання природного газу.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічне положення передбачено частиною 1 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України: суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Обставтинами справи встановлено, що правовідносини між сторонами виникли на підставі договору №/Н29 від 27.09.2011, за змістом якого позивач взяв на себе зобов'язання надати послуги з транспортування природного газу, а відповідач взяв на себе обов'язок сплатити за надані послуги з транспортування природного газу.

На виконання умов даного договору позивач надав послуги з транспортування газу протягом січня-червня 2015 року, а відповідач прийняв надані послуги на загальну суму 25 308 018,79 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу (Т-1, а.с.41-46) та не заперечується сторонами.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач частково оплатив вказаний борг за власні кошти та в розмірі і згідно з умовами Спільних протокольних рішень, що підтверджується платіжними дорученнями (Т-1, а.с.125, 130, 135, 140,144, 149; Т-3, а.с.154).

Згідно положень статті 7 Господарського кодексу України відносини у сфері господарювання регулюються Конституцією України, цим Кодексом, законами України, нормативно-правовими актами інших органів державної влади та місцевого самоврядування, а також іншими нормативними актами.

Статтею 12 Господарського кодексу України держава для реалізації економічної політики, виконання цільових економічних та інших програм і програм економічного та соціального розвитку застосовує різноманітні засоби і механізми регулювання господарської діяльності. Зокрема, засобами регулюючого впливу держави на діяльність суб'єктів господарювання є регулювання цін і тарифів; надання інвестиційних, податкових та інших пільг; надання дотацій, компенсацій, цільових інновацій та субсидій. Умови, обсяги, сфери та порядок застосування окремих видів засобів державного регулювання господарської діяльності визначаються цим Кодексом, іншими законодавчими актами, а також програмами економічного і соціального розвитку. Встановлення та скасування пільг і переваг у господарській діяльності окремих категорій суб'єктів господарювання здійснюється відповідно до цього Кодексу та інших законів.

Одним із засобів державного регулювання господарської діяльності є визначення механізму перерахування субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу, послуг тепло-, водопостачання і водовідведення, квартирної плати (утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), вивезення побутового сміття та рідких нечистот за рахунок надходження до загального фонду державного бюджету рентної плати за користування надрами для видобування природного газу та газового конденсату і податку на додану вартість, що сплачується Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" та ПАТ "Укртрансгаз". Наведене регулювання визначено постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20 "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій" (надалі-Порядок).

Як вірно вказує місцевий господарський суд аналіз наведеного Порядку вказує на те, що держава взяла на себе бюджетне зобов'язання щодо відшкодування частини витрат підприємств паливно-енергетичного комплексу, пов'язаних з газопостачанням населення, яке використовує субсидії та має пільги з оплати комунальних послуг, а саме - витрат на придбання природного газу, його транспортування магістральними та переміщення розподільчими газопроводами.

Для проведення розрахунків відповідно до цього Порядку всі учасники відкривають рахунки в органах Казначейства, крім енергопостачальних компаній, державного підприємства "Енергоринок", які проводять розрахунки за спожиту електроенергію через поточні рахунки із спеціальним режимом використання, відкриті в уповноваженому банку.

Розрахункове обслуговування цих рахунків здійснюється на умовах, визначених договором, що укладається між органами Казначейства та суб'єктами підприємницької діяльності.

Розрахунки проводяться на підставі актів звіряння або договорів, які визначають величину щомісячного споживання ресурсів (товарів, послуг), і спільних протокольних рішень, підписаних усіма учасниками таких розрахунків.

Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", ПАТ "Укртрансгаз", державне підприємство "Енергоринок", виробники електроенергії та вугледобувні підприємства підписують з учасниками розрахунків спільні протокольні рішення протягом п'яти робочих днів.

До розрахунків включаються нараховані суми пільг лише в межах обсягів фактичного використання (споживання) ресурсів (товарів, послуг) відповідно до довідки, що надається постачальниками ресурсів (товарів, послуг). Учасник розрахунку має право відмовитися від підписання спільного протокольного рішення виключно за умови відсутності боргу перед учасником за товари/послуги, який планується погасити відповідно до цього Порядку.

Порядок проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію, затверджений Наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, Міністерства фінансів України від 03.08.2015 № 493/688 в п.1.1 визначає взаємовідносини між органами Державної казначейської служби України, департаментами фінансів обласних державних адміністрацій, Департаментом фінансів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - відповідні департаменти фінансів), Міністерством енергетики та вугільної промисловості України, Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України", ДП "Енергоринок", ПАТ "Укртрансгаз", ПАТ "Укргазвидобування", виробниками електроенергії і вугледобувними підприємствами та іншими учасниками розрахунків за природний газ, послуги з постачання, розподілу та транспортування природного газу, в тому числі послуги замовленої потужності, фізичного транспортування природного газу, балансування обсягів природного газу (далі - послуги з постачання, транспортування, розподілу природного газу), теплопостачання та електроенергію, що проводяться відповідно до Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 року № 20.

Згідно вимог ст. ст. 1, 3 Бюджетного кодексу України бюджетне асигнування це повноваження розпорядника бюджетних коштів, надане відповідно до бюджетного призначення, на взяття бюджетного зобов'язання та здійснення платежів, яке має кількісні, часові та цільові обмеження; бюджетне зобов'язання - будь-яке здійснене відповідно до бюджетного асигнування розміщення замовлення, укладення договору, придбання товару, послуги чи здійснення інших аналогічних операцій протягом бюджетного періоду, згідно з якими необхідно здійснити платежі протягом цього ж періоду або у майбутньому. Бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року.

Видатки місцевих бюджетів, передбачені у підпункті "б" пункту 4 частини першої статті 89 цього Кодексу, проводяться за рахунок субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на здійснення державних програм соціального захисту у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України (частина перша статті 102 Бюджетного кодексу України). Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету (затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 р. №256, надалі Порядок №256) визначає механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення щодо надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу, послуг тепло-, водопостачання і водовідведення, квартирної плати.

Пунктом 7 Порядку визначено, що розрахунки проводяться за згодою учасників на підставі актів звіряння або договорів, які визначають величину щомісячного споживання ресурсів (товарів, послуг), і спільних протокольних рішень, підписаних усіма учасниками таких розрахунків.

Відтак, аналіз наведених норм передбачає адміністративно-правове регулювання відносин щодо механізму фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення щодо надання пільг та житлових субсидій населенню, зокрема, на оплату природного газу.

У відповідності до положень частини другої статті 1 Цивільного кодексу України до майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи Спільні протокольні рішення та погодивши відповідне бюджетне фінансування (згідно із зведеним реєстром актів звірки бюджетної заборгованості станом на 01.09.2016), сторони погодили проведення розрахунків за надані послуги транспортування природного газу за умовами Договору за рахунок бюджетного фінансування. Тобто, виконання зобов'язань по оплаті заборгованості за надані послуги згідно з Договором пов'язано з моментом перерахування територіальним органом казначейства грошових коштів з державного бюджету України.

ПАТ "Львівгаз" частково виконало свої зобов'язання по сплаті боргу за договором в порядку визначеному умовами Спільних протокольних рішень, що підтверджується платіжними дорученнями №1067 від 20.02.2015, №2221 від 19.03.2015, №3433 від 20.04.2015, №5320 від 20.05.2015, №6988 від 18.06.2015, №8352 від 21.07.2015, а також під час розгляду справи подано платіжне доручення №12484 від 21.08.2017 року на суму 2 045 910,47 грн.

Правовідносини щодо проведення розрахунків між сторонами в цій частині зазнають імперативного регулюючого впливу держави, шляхом прийняття, зокрема, Законом України "Про житлово-комунальні послуги", Закону про державний бюджет на відповідний рік, нормами яких передбачено виділення субвенцій на фінансування пільг та субсидій, та інших законодавчих актів, на виконання яких, у свою чергу, було прийнято підзаконні нормативні акти і, зокрема, Порядок. Відтак, грошові зобов'язання між сторонами договору в частині, яку держава буде компенсувати за рахунок коштів державного бюджету, регулюються відповідними нормами законодавства, зокрема, адміністративного (бюджетного).

Відтак, враховуючи наведене, судова колегія погоджується з висновком місцевого суду, що оформлення та підписання документів, зокрема, таких як протоколи взаєморозрахунків, а в даному випадку - спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків є лише елементами оформлення розрахунків за рахунок коштів субвенцій з державного бюджету, процедурою реалізації права, дотримання якої є передумовою безпосереднього виділення коштів та фактичних розрахунків за рахунок бюджетних коштів. Дані документи є вторинними та похідними від факту надання відповідних пільг та субсидій певним категоріям юридичних та фізичних осіб, оскільки правовідносини, що регулюються нормами відповідного законодавства, зокрема, адміністративного (бюджетного), виникають саме з моменту надання відповідних пільг та субсидій і з цього ж моменту виникає формальне право на отримання бюджетного відшкодування.

Місцевим господарським судом вірно звернуто увагу на те, що підписавши спільні протокольні рішення, сторони у такий спосіб змінили порядок і строк проведення розрахунків за надані послуги з транспортування природного газу за договором, відтак, звертаючись з даним позовом, позивач врахував спільні протокольні рішення і визначив суму основного боргу в розмірі 7 475 484,68 грн. станом на 17.03.2016.

В матеріалах справи наявне платіжне доручення №12484 від 21.08.2017 (Т-3, а.с.154), яким відповідач сплатив 2 045 910,47 грн. Призначення платежу вказано ПКМУ №20 від 11.01.05; за транспортування природного газу у 2015 році згідно договору № /Н29 від 27.09.2011; спільне протокольне рішення №221 /УТГ від 20.04.2017; в т. ч. ПДВ 340 985,08 грн.

Відтак , 7 475 484,68 -2 045 910,47 =5 429 574,21 грн.

В подальшому, згідно уточнення сума боргу становила 5 406 141,99 грн. (5 429 574,21 - 23 432,22 =5 406 171,99), враховуючи, що під час судового розгляду справи відповідачем сплачено заборгованість в розмірі 23 432,22 грн., що не заперечується сторонами.

Судова колегія зазначає, що Вищим господарським судом України у постанові від 27.04.2017, якою було скасовано рішення господарського суду Львівської області від 29.09.2016 та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 26.01.2017 в даній справі та передано на новий розгляд, зазначено, що у справі міститься спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ № 102/у від 20.01.2015 на суму 1 355 318,83 грн. та платіжне доручення № 222 від 21.01.2015, яке свідчить про перерахування коштів у розмірі 1 355 318,83 грн., однак у судових рішеннях не відображено було даної суми.

Дослідивши матеріали та обставини справи, місцевим господарським судом вірно зазначено, що дане Спільне протокольне рішення № 102/у від 20.01.2015 не слід брати до уваги при новому розгляді справи, оскільки ним регулюється сплата заборгованості за грудень 2014 року, що не входить у спірний період, який є предметом розгляду у даній справі.

Згідно вимог ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідач, як в суді першої так і апеляційної інстанцій вказує на те, заперечує проти позову з тих підстав, що зобов'язання припинено шляхом здійснення зарахування однорідних вимог відповідно до заяви №Лв07/4-1309-16 від 24.02.2016.

У відповідності до вимог ст. 601 Цивільного кодексу України, що кореспондується положенням ч.3 ст. 203 Господарського кодексу України, зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначається моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватись за заявою однієї із сторін.

Зарахування зустрічних однорідних вимог являє собою спосіб припинення зобов'язання і можливе за наявності умов зустрічності та однорідності вимог, настання строків виконання зобов'язання, а також відсутності спору відносно характеру зобов'язання, його змісту, умов виконання тощо.

Допускаються випадки, так званого часткового зарахування, коли одне зобов'язання (менше за розміром) зараховується повністю, а інше (більше за розміром) - лише в частині, що дорівнює розміру першого зобов'язання. В такому випадку зобов'язання в частині, що залишилася, може припинятися будь-якими іншими способами.

Зарахування зустрічних однорідних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін. Це означає, що заяви однієї сторони достатньо для проведення зарахування. Заява про зарахування зустрічних однорідних вимог є одностороннім правочином, яка оформляється заявою однієї з сторін, і якщо інша сторона не погоджується з проведенням такого зарахування, вона вправі на підставі статті 16 Цивільного кодексу України та статті 20 Господарського кодексу України звернутися за захистом своїх охоронюваних законом прав до суду (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 15.03.2018 у справі №914/909/17).

24.02.2016 ПАТ «Львівгаз» надіслано на адресу УМН «Львівтрансгаз» ПАТ «Укртрансгаз» заяву про припинення зобов'язань заліком взаємних однорідних вимог вих. №Лв07/4-1309-16 від 24.02.2016. В даній заяві йде мова , про те, що згідно договору №01-83ін-06 від 28.02.2006 та у відповідності до рішення Господарського суду Львівської області №5015/393/12 від 03.04.2013 УМН «Львівтрансгаз» ПАТ «Укртрансгаз» станом на 22.02.2016 має заборгованість перед ПАТ «Львівгаз» на суму 5 429 574,21 грн. Дана заява станом на час винесення місцевим господарським судом рішення 03.10.2018 у встановленому чинним законодавством України порядку не оскаржувалась та не визнавалась недійсною.

За умовами договору №/Н29 від 27.09.2011 у ПАТ «Львівгаз» наявна заборгованість перед ПАТ «Укртрансгаз» на суму 7 522 824,69 грн., відтак, даною заявою дебіторська заборгованість сторін по вказаних договорах була зменшена, зокрема, заборгованість ПАТ «Львівгаз» перед ПАТ «Укртрансгаз» на суму 5 429 574,21 грн.

Відтак, враховуючи наведене та положення ст. 601 Цивільного кодексу України відповідачем було заявлено про припинення вказаних зобов'язань кожної зі сторін у розмірі 5 429 574,21 грн. заліком зустрічних однорідних вимог, з відображенням цього в бухгалтерському обліку.

Судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що надіслання відповідачем вказаної заяви є вчиненням ним одностороннього правочину , спрямованого на припинення зобов'язань сторін.

Зарахування зустрічних однорідних вимог як односторонній правочин є волевиявленням суб'єкта правочину, спрямованим на настання певних правових наслідків у межах двосторонніх правовідносин.

Відтак, враховуючи наведене, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що зобов'язання відповідача з оплати товару за договором №/Н29 від 27.09.2011 на суму 5 429 574,21 грн. припинились на підставі статті 601 Цивільного кодексу України та ст. 203 Господарського кодексу України шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог за поданою відповідачем заявою №Лв07/4-1309-16 від 24.02.2016, яка як вже було зазначено вище станом на час прийняття місцевим господарським судом рішення 03.10.2018 - не оскаржувалась.

Позивач як в суді першої інстанції так і в апеляційній скарзі вказує на те, що дані вимоги не є однорідними, оскільки предметом спору по справі №5015/393/12 було розірвання договору доручення №01-83ін-06 від 28.02.2016 року та зобов'язання ПАТ «Укртрансгаз» прийняти матеріали (товар) як погашення суми невиконаних зобов'язань.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 07.11.2012 року у справі №5015/393/12 (Т-3, а.с.138-143) встановлено, що згідно останнього звіту повіреного від 30.06.2011 року по договору доручення №01-83ін-06 від 28.02.2006 року, який виконаний без врахування вартості згаданих матеріалів та затверджений довірителем, заборгованість ПАТ «Львівгаз» перед УМГ «Львівтрансгаз» ДК «Укртрансгаз» НАК «Нафтогаз України» станом на 01.07.2011 року складає 41 454 779,40 грн., тобто є меншою за вартість матеріалів.

Відтак, заборгованість ДК «Укртрансгаз» НАК «Нафтогаз України» перед ПАТ «Львівгаз» становила 46 892 303,60 грн. - 41 451 779,40 грн. = 5 437 524,20 грн.

Станом на 22.02.2016 згідно договору на транспортування природного газу магістральними трубопроводами №/Н29 від 27.09.2011 ПАТ «Львівгаз» мав заборгованість перед ПАТ «Укртрансгаз» на суму 7 522 824,69 грн.

УМГ «Львівтрансгаз» ПАТ «Укртрансгаз» станом на 22.02.2016 згідно договору №01-83-ін-06 від 28.02.2006 існувала заборгованість перед ПАТ «Львівгаз» на суму 5 429 574,21 грн., що встановлено в рішенні суду у справі №5015/393/12.

Відтак, враховуючи наведе, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що дані вимоги є однорідними, оскільки є грошовими, а правило однорідності вимог поширюється на їх правову природу, але не стосується підстав виникнення такої вимоги. Отже, допускається залік однорідних вимог, підставою яких є різні джерела погодження.

Скаржник в апеляційній скарзі вказує на те, що згідно п.4 ч.1 ст. 602 Цивільного кодексу України забороняється зарахування зустрічних позовних вимог за якими сплив строк позовної давності. Однак, судова колегія вказує на те, що позивач не посилався на дану обставину в суді першої інстанції при розгляді справи. Крім цього, як вбачається з обставин справи позивачем у лютому 2019 року подано позовну заяву про визнання недійсним одностороннього правочину про зарахування зустрічних однорідних вимог від 24.02.2016 (Т-5, а.с.3-6).

З огляду на викладене, судова колегія апеляційного суду погоджується з висновком місцевого господарського суду про відсутність обґрунтованих підстав для стягнення з відповідача заборгованості за договором в розмірі 5 429 574,19 грн.

Як було зазначено вище відповідачем під час розгляду справи сплачено 23 432,22 грн. основного боргу, що не заперечується позивачем, а відтак правомірно провадження в цій частині закрито та відмовлено у стягненні основного боргу на суму в розмірі 5 406 141,99 грн. (5 429 574,19 - 23 432,22 =5 406 141,99) (акт звірки розрахунків станом на 30.09.2017 сторонами заборгованість визначено в розмірі 5 406 141,99 грн. (Т-3, а.с.201).

Поряд, з сумою основного боргу, позивач, керуючись п.7.3. договору та положеннями ст. 625 Цивільного кодексу України, просить стягнути з відповідача, згідно письмових пояснень від 08.06.2017 та доданих до нього розрахунку (Т-3, а.с.33, 34) пеню у розмірі 2 352 529,77 грн., 3% річних в сумі 203 055,82 грн., інфляційні втрати в розмірі 307 652,76 грн.

Відповідачем в свою чергу подано клопотання - контррозрахунок нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат, згідно якого вбачається, що останній погоджується із нарахуванням 1 560 538,79 грн. суми пені, 125 867,59 грн. суми 3% річних та 59 678,51 грн. суми інфляційних втрат (Т-3, а.с.171-193). Також зазначає про наявність підстав для зменшення розміру пені на 90% та просить відстрочити виконання рішення на 9 місяців.

Судова колегія зазначає, що позовні вимоги ПАТ по газопостачанню та газифікації «Укртрансгаз» обґрунтовано простроченням відповідачем строків оплати вартості наданих послуг з транспортування природного газу за договором.

Для застосування санкцій, передбачених умовами договору, а також наслідків порушення грошового зобов'язання, передбачених ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України за зобов'язаннями, які компенсує держава, необхідно щоб оплата була здійснена поза межами порядку і строків , встановлених спільними протокольними рішеннями.

Враховуючи наведене, вбачається, що підставою для стягнення пені та застосування наслідків за порушення грошового зобов'язання, передбачених ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України - є наявність суми основного боргу , що не була предметом регулювання за спільними протокольними рішеннями про організацію взаєморозрахунків, яка була несвоєчасно оплачена відповідачем за рахунок власних коштів.

Дослідивши розрахунки позивача та відповідача, які наявні в матеріалах справи (Т-3, а.с.33-34, а.с.171-193), місцевим господарським судом, правомірно визнано контррозрахунок відповідача обґрунтованим, оскільки такий при розрахунку штрафних санкцій на відміну від позивача не включав проведені оплати на виконання укладених спільних протокольних рішень.

У відповідності до вимог ст. 233 Господарського кодексу України, що кореспондується вимогам ч.3 ст. 551 Цивільного кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін , які беруть участь у зобов'язанні ; не лише майнові але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Законом надано право суду зменшити неустойку, яка є надмірною порівняно з наслідками порушення грошового зобов'язання, що спрямовано на встановлення балансу між мірою відповідальності і дійсного (а не можливого) збитку, що завданий правопорушенням, а також проти зловживання правом.

При цьому, вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд повинен з'ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Судова колегія вважає, що місцевим господарським судом правомірно визнано обґрунтованими підстави для зменшення розміру неустойки на 90% беручи до уваги при цьому факт часткового виконання основного зобов'язання відповідачем, а також незначний, у переважній більшості, термін несвоєчасної оплати, обставини щодо залежності від бюджетних асигнувань, важливість збереження господарської діяльності відповідача, та з врахуванням інтересів позивача як об'єкта, що має стратегічне значення для економіки держави, а також те, що заявлена до стягнення неустойка перевищує наслідки порушення відповідачем грошового зобов'язання. Крім того, інфляційні процеси, які мали місце за час невиконання відповідачем свого зобов'язання, компенсуються позивачу стягненням з відповідача заявлених інфляційних втрат та 3 % річних.

Відповідно до цього, з відповідача на користь позивача підставно підлягає до стягнення 156 053,87 грн. пені, а в задоволенні решти суми відмовлено.

Разом з тим, місцевим господарським судом правомірно взято до уваги баланс інтересів сторін та ступінь вини відповідача, а також враховані інтереси позивача , зокрема те, що боржник не звільнений від відповідальності за неналежне виконання договірних зобов'язань.

Відтак, правомірно стягнуто з відповідача на користь позивача 125 807,59 грн. суми 3% річних та 59 678,51 грн. суми інфляційних втрат, а в стягненні решти відмовлено.

Щодо відмови у стягненні 7% штрафу в розмірі 702 116,05 грн. заявлених до стягнення у порядку передбаченому абз. 3 ч.2 ст. 231 Господарського кодексу України , то судова колегія вважає вірним висновок суду про відмову в позові в цій частині. З огляду на те, що аналіз норм матеріального права дає підстави для висновку , що застосування до боржника, який порушив господарське зобов'язання, санкції у вигляді штрафу , передбаченого абз. 3 ч.2 ст. 231 ГК України можливо за сукупності таких умов: якщо інший розмір певного виду штрафних санкцій не передбачено договором або законом; якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки; якщо допущено прострочення виконання не грошового зобов'язання, пов'язаного з обігом (поставкою) товарів, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких і вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафу (дана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 11.07.2018 по справі №915/507/17).

Відповідно до цього, висновок позивача про те, що положення абз. 3 ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України застосовуються до грошових зобов'язань є помилковим.

Згідно вимог ч.1 ст. 239 Господарського процесуального кодексу України, суд який ухвалив рішення, може надати відстрочення або розстрочення виконання рішення.

Відстрочка - це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом. При цьому, відповідно до частини 4 статті 331 ГПК України, підставою для відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Частиною 5 ст. 331 ГПК України встановлено, що розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Як в суді першої інстанції так і в апеляційній скарзі скаржник посилається на скрутне фінансове становище підприємства, наявність збитків та кредиторської заборгованості, відтак просив суд першої інстанції відстрочити виконання рішення на 9 місяців.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці звертає увагу, що несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, однак відстрочка (розстрочка) виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, згідно якої "кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру..", а у системному розумінні даної норми та національного закону, суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах шляхом виконання судового рішення, тобто довготривале невиконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправдано за конкретних обставин справи. До того ж, довготривале невиконання рішення суду порушує право на повагу до власності та на вільне володіння власністю у зв'язку з тим, що рішення набуває ознак довготривалого невиконання. Межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом. Обставини, які зумовлюють надання розстрочки виконання рішення суду повинні бути об'єктивними, непереборними, іншими словами - виключними обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення. Отже, питання щодо надання розстрочки виконання рішення суду повинно вирішуватися господарськими судами із дотриманням балансу інтересів сторін, які приймають участь у справі.

Судова колегія апеляційного суду зазначає, що судом першої інстанції задоволено клопотання відповідача про зменшення пені на 90%, а відтак з метою дотримання балансу інтересів сторін та дотримання відповідно принципу справедливого рішення, місцевим господарським судом правомірно відмовлено в задоволенні клопотання про відстрочку виконання рішення.

Статтею 73 ГПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст.86 ГПК України).

Відповідно до ст.236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Статтею 276 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку про залишення рішення місцевого господарського суду без змін, а апеляційної скарги - без задоволення.

Судовий збір за подання апеляційної скарги, у відповідності до ст.129 ГПК України, покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст.236, 270, 275, 276, 281, 282 ГПК України, суд,

постановив:

Рішення Господарського суду Львівської області від 03 жовтня 2018 року у справі №914/891/16 залишити без змін, а апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укртрансгаз» - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог ст.ст.286-291 ГПК України.

Матеріали справи №914/891/16 повернути до Господарського суду Львівської області.

Повну постанову складено 22 лютого 2019 року (у зв'язку з перебуванням у відпустці члена колегії - судді Матущака О.І. - 19, 20 та 21 лютого 2019 року).

Головуючий (суддя-доповідач) Якімець Г.Г.

Суддя Матущак О.І.

Суддя Мирутенко О.Л.