ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2019 року           м. Черкаси справа № 925/922/18

Господарський суд Черкаської області в складі головуючого – судді Довганя К.І., з секретарем судового засідання Дяченко Т.В. за участю представників сторін: позивача – не з’явився, відповідача – Лук’янеко адвокат, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси справу за позовом публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Ватутінського комунального підприємства теплових мереж про стягнення 6490, 95 грн.

ВСТАНОВИВ:

Заявлено позов про стягнення 6490,95 гривень заборгованості по договору №2730/14-КП-36 купівлі - продажу природного газу від 31.01.2014, з яких: 5174,18 грн. пені, 697,27 грн. три проценти річних та 619,50 грн. інфляційних.

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказав на неналежне виконання відповідачем грошових зобов’язань за договором купівлі - продажу природного газу, а саме відповідач допустив прострочення оплати вартості отриманого за договором природного газу.

Відповідач у відзиві на позов заперечував проти позову вважаючи заявлені вимоги безпідставними. Відповідач посилався на те, що 30.11.2016 набрав чинності Закон України “Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії” №1730-VIII від 03.11.2016, згідно якого врегульовано питання списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за енергоносії, централізоване водопостачання та водовідведення. Законом передбачено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом (тобто до 30.11.2016), неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом (стаття 7).

Позивач у відповіді на відзив не заперечував щодо відсутності у відповідача заборгованості за використаний природний газ але щодо доводів, на які посилався відповідач, зокрема на ст.7 Закону - не погоджувався вважаючи їх необґрунтованими і такими, що не заслуговують на увагу суду, а є лише засобом для уникнення відповідальності за неналежне виконання зобов’язань за договором купівлі-продажу природного газу.

Відповідач у запереченнях на відповідь на відзив не погодився з висновками позивача і просив суд врахувати правову позицію Верховного суду України від 07.02.2018, викладену у справі № 927/1152/16 та відмовити у задоволенні позову повністю.

Представник позивача в судове засідання не з’явився, 08.02.2019 подав до суду клопотання, в якому просив суд розглядати справу без його участі за наявними матеріалами у справі.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти заявлених вимог повністю, просив суд у задоволенні позову відмовити.

Суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю представника позивача за наявними матеріалами в порядку ст. 202 ГПК України.

Суд, вислухавши представника відповідача, оцінивши наявні у справі докази, встановив наступне.

Предметом спору є стягнення з відповідача на користь позивача господарських санкцій за неналежне виконання грошового зобов’язання по договору купівлі-продажу.

З матеріалів справи вбачається, що 31.01.2014 між сторонами був укладений договір купівлі-продажу природного газу № 2730/14-КП-36 (далі - Договір), відповідно до умов якого Продавець зобов'язався передати у власність Покупцю у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» за кодом згідно УКТ ЗЕД , а Покупець зобов’язався прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього договору.

На виконання п.2.1 Договору позивач поставив протягом 2014 року, а Відповідач прийняв природний газ на загальну суму 455411,82 грн.

Факт належного виконання позивачем умов договору підтверджується актами приймання - передачі природного газу.

За умовами Договору остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Позивач, посилаючись на те, що відповідач здійснював несвоєчасно оплату за переданий газ та не виконав зобов’язання у строк, визначений Договором (п.6.1), нарахував відповідачу 5174,18 грн. пені; 697,27 грн. 3% річних та 691,50 грн. втрат внаслідок інфляції, а всього 6490,95 грн.

Судом встановлено, що 30.11.2016 набрав чинності Закон України “Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії” № 1730-VIII від 03.11.2016 року (далі - Закон).

Законом визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідно до приписів ст.1 Закону заборгованістю, що підлягає врегулюванню, зокрема, є кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Згідно ст.2 Закону дія останнього поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Ч.1 ст.3 Закону передбачено, що для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організацій підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2017 № 93 затверджено

Порядок ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, та користуванню зазначеним реєстром (далі - Порядок), який визначає механізм формування, ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, а також користування його даними.

Так, відповідно до пункту 14 Порядку у реєстрі відображаються дані про підприємства, зокрема, зазначаються дані про обсяг кредиторської заборгованості, що підлягає врегулюванню згідно із Законом; обсяг не відшкодованої станом на 01.01.2016 заборгованості з різниці в тарифах, підтверджений протоколами територіальних комісій з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах, обсяг нарахувань із сплати неустойки (штрафу, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, що підлягають стягненню на підставі рішення суду, на заборгованість за спожитий природний газ, електричну енергію, теплову енергію, централізоване водопостачання і водовідведення, що утворилася в період до 01.07.2016.

Водночас ч.3 ст.7 Закону, якою врегульовано питання списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за енергоносії, централізоване водопостачання та водовідведення, передбачено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом (тобто до 30.11.2016), неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що ч.3 ст.7 Закону є нормою прямої дії, при цьому застосування приписів ч.3 ст.7 Закону (яка є нормою прямої дії) не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набранням чинності Законом. Зокрема, виконання цієї норми не потребує включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості.

Аналогічна позиція викладена у Постанові Верховного суду в складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 16.01.2019 у справі № 905/299/18.

Відповідач - є теплопостачальне підприємство, яке має ліцензії на виробництво та постачання теплової енергії. На підставі договору купівлі-продажу від 31.01.2014 № 2730/14-КП-36 підприємство придбало природний газ виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими об'єктами господарювання (крім бюджетних організацій та установ). Заборгованість за придбаний у позивача природний газ була погашена відповідачем до набрання чинності Закону.

З огляду на встановлені судом фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є необґрунтованими, а позов задоволенню не підлягає.

За таких обставин суд приходить до висновку про відмову у позові повністю.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 129, 237, 238, 240 ГПК України суд

ВИРІШИВ:

В задоволені позову відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене до Північного апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 19.02.2019.

СУДДЯ            К.І. Довгань