ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.02.2019 Справа № 917/1444/18

м. Полтава

За позовною заявою Публічного акціонерного товариства "Полтава-банк", вул. Пилипа Орлика, 40а, м. Полтава, 36020

до Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго", вул. Старий Поділ, 5, м. Полтава, 36022

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_1 підприємство "Полтавська міська шляхово-експлуатаційна дільниця" Полтавської міської ради, пров. Гончарова, 17, м. Полтава, 36002

про стягнення 50045,49 грн.

Суддя Господарського суду Полтавської області Семчук О.С.

Секретар судового засідання Лепій О.В.

Представники:

від позивача: ОСОБА_2 (адвокат, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю Серії ПТ № 2486 від 10.01.19, довіреність № 13 від 15.01.19);

від відповідача: ОСОБА_3 (довіреність № 10-75/1464 від 30.01.19), ОСОБА_4 (довіреність № 10-75/1584 від 01.02.19);

від третьої особи: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Полтава-банк" (далі - позивач/ ПАТ "Полтава-банк") звернулося з позовною заявою до Господарського суду Полтавської області про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго" (далі - відповідач/ ПАТ "Полтаваобленерго") 50045,49 грн. грошових коштів сплачених без достатньої правової підстави.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що ним було помилково перераховано спірні грошові кошти після закінчення строку дії договору поруки № 90 від 21.02.2017.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 13.12.2018 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження у справі, сторін повідомлено, що розгляд справи відбудеться 10.01.2019, до участі у справі залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, ОСОБА_1 підприємство "Полтавська міська шляхово-експлуатаційна дільниця" Полтавської міської ради (далі - третя особа/ КП "ПМШЕД").

10.01.2019 суд відклав розгляд справи на 05.02.2019.

В судове засідання 05.02.2019 третя особа не з'явилась. Копія ухвали від 05.02.2019, яка була направлена на адресу третьої особи, повернулася до суду не врученою з відміткою поштового відділення "за закінченням терміну зберігання".

Згідно п. 3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", в разі якщо ухвалу у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Адреса третьої особи зазначена у позовній заяві відповідає місцезнаходженню Комунального підприємства "Полтавська міська шляхово-експлуатаційна дільниця" відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Таким чином, третя особа належним чином повідомлена про час, дату та місце проведення судового засідання.

Згідно ч. 1 ст. 202 ГПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Таким чином, неявка в судове засідання третьої особи не перешкоджає розгляду справи по суті.

Відповідач у відзиві позов заперечує посилаючись на те, що він правомірно набув спірні грошові кошти, в зв'язку з цим підстави для повернення коштів позивачу у відповідача відсутні.

Третя особа у письмових поясненнях від 06.02.2019 (вх. № 1266) зазначає про відсутність підстав для задоволення позову, посилаючись на те, що згідно домовленості між нею та позивачем, останній зобов'язувався самостійно здійснювати розрахунки за електричну енергію перед ПАТ "Полтаваобленерго" по договору постачання електричної енергії № 268.

В судовому засіданні 05.02.2019 представник позивача наполягає на задоволенні позову у повному обсязі, представник відповідача проти позову заперечує.

Суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення на підставі ч. 1 ст. 240 ГПК України та повідомив дату виготовлення повного тексту рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд, -

ВСТАНОВИВ:

14.06.2013 між ПАТ "Полтаваобленерго" (постачальник за договором) і КП "ПМШЕД" (споживач за договором) було укладено договір про постачання електричної енергії № 268 (далі - договір постачання електричної енергії).

За договором постачання електричної енергії постачальник зобов'язався продавати електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача з дозволеною потужністю 255,5 кВт, а споживач зобов'язався оплачувати постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснювати інші платежі згідно з умовами цього Договору.

В подальшому 21.02.2017 між ПАТ "Полтаваобленерго" (кредитор за договором), ПАТ "Полтава-банк" (поручитель за договором) та КП "ПМШЕД" (боржник за договором) було укладено договір поруки № 90 (далі - Договір поруки).

За вказаним Договором поруки поручитель зобов'язався солідарно відповідати перед кредитором за зобов'язаннями по оплаті по статтям нарахувань згідно договору про постачання електричної енергії від 14.06.2013 № 268, укладеним між кредитором та боржником.

Пунктом 6.4. Договору поруки встановлено строк його дії - до 31.08.2017.

Позивач стверджує, що після закінчення строку дії Договору поруки ним було помилково перераховано на рахунок відповідача зайвих 50045,49 грн., а саме, 25.10.2017 перераховано 13314,83 грн. та 13.11.2017 - 36730,68 грн.

На підтвердження вказаного позивачем надано копії меморіальних ордерів № 118 від 25.10.2017 на суму 13314,83 грн. та № 105 від 13.11.2017 на суму 36730,56 грн. Всього, за вказаними меморіальними ордерами позивачем на користь відповідача сплачено 50045,39 грн.

Враховуючи викладене, посилаючись на ст. 1212 Цивільного кодексу України позивач просить суд стягнути з відповідача 50045,49 грн. грошових коштів сплачених без достатньої правової підстави.

Відповідач у відзиві позов заперечує з наступних підстав.

Так, відповідач зазначає, що твердження позивача про помилкове перерахування ним 50045,49 грн. по Договору поруки після закінчення дії Договору, не відповідає фактичним обставинам, оскільки ПAT «Полтава-банк» неодноразово здійснював оплату по Договору про постачання електричної енергії № 268 від 14.06.2013, що підтверджується інформацією зазначеною в реквізиті «призначення платежу» в наступних платіжних дорученнях:

- № 102 від 05.09.2017 на суму 11179,98 грн., де в призначенні платежу зазначено «дог№0268 п/оплата за активну ел/ен за жовтень 2017р. (5000 кВт*г) зг.графіка обсяга постачання на 2017р. в т.ч. ПДВ20% 1863,33грн.»;

- №137 від 03.10.2017 року на суму 11 227,98 грн., де в призначенні платежу зазначено «*дог№0268* П/оплата за акт.ел/ен на листопад 2017р. (5000 кВт*г) зг.графіка обсяга постачання на 2017р. в т.ч. ПДВ 20% 1871,33 грн.» ;

- №118 від 25.10.2017 року на суму 13314,83 грн., де в призначенні платежу зазначено «*дог№0268* відшкодована актив.ел/ен за жовтень 2017р. (5800 кВт*г) зг.показників лічильника в т.ч.ПДВ 20% 2219,14 грн.»;

-№105 від 13.11.20107 року на суму 36730,56 грн., де в призначенні платежу зазначено «*дог№0268*П/оплата за актив, ел/ен на грудень 2017р.(16000 кВт*г) зг.графіка обсяга постач.на2017р. та листа №1232 від 13.11.17 в т.ч. ПДВ 20% 6121,76гр».

Також відповідач звертає увагу суду на те, що AT «Полтава-банк» фактично визнає та не оспорює аналогічні платежі, які були здійснені платіжними дорученнями № 102 від 05.09.2017 та № 137 від 03.10.2017 по Договору про постачання електричної енергії № 268, що відображається в інформації зазначеній в призначенні платежу, в яких також відсутнє посилання на Договір поруки та які були здійснені після закінчення Договору поруки.

Крім того, відповідач зазначає, що в меморіальних ордерах № 118 від 25.10.2017 та № 105 від 13.11.2017 в реквізитах «Платник» міститься інформація щодо платника «ДЗ г/д. Полтава-банк/від.ел.*дог№5 (ШЕД)», що на думку відповідача підтверджує факт свідомого, а не помилкового, здійснення оплати за спожиту КП «Полтавська МШЕД» ПМР електричну енергію на виконання умов договору про постачання електричної енергії № 268.

24.01.2017 на адресу ПАТ «Полтаваобленерго» надійшов лист від КП «Полтавська МШЕД» ПМР з відповідною заявою, в якій останнє не заперечувало щодо самостійної сплати AT «Полтава-банк» за спожиту електроенергію по Договору про постачання електричної енергії № 268 від 14.06.2013.

Враховуючи вказані обставини відповідач вважає, що у відповідності до ч. 1 ст. 528 Цивільного кодексу України, ст. 194 Господарського кодексу України, у нього виник обовязок прийняти виконане AT «Полтава-банк» зобов'язання за КП «Полтавська МШЕД» ПМР по договору про постачання електричної енергії № 268 від 14.06.2013.

Третя особа у поясненнях по справі від 06.02.2019 (вх. № 1266) зазначає, що на початку 2017 року, за ініціативою АТ "Полтава-банк" було здійснено тимчасове підключення від електромережі КП "ПМШЕД" через об'єкт за адресою по вул. П. Дорошенка, 2А (до перейменування - вул. Островського) приміщення, яке знаходиться за адресою: вул. П. Дорошенка, 2 та належить позивачу.

Спожита електроенергія на об'єкті позивача за адресою по вул. П. Дорошенка, 2, обліковувалась технічним засобом обліку, який знаходиться на території КП "ПМШЕД" по вул. П. Дорошенка, 2А, при цьому електроенергія споживалася безпосередньо позивачем, в тому числі для забезпечення потреб орендатора ТОВ "Торговий дім "Славутич-Полтава"

Крім цього, третя особа зазначає, що кожного місяця представниками КП "ПМШЕД" та АТ "Полтава-банк" складалися відповідні акти про обсяги спожитої електричної енергії із зазначенням показників вказаного вище технічного лічильника.

Як стверджує третя особа, згідно домовленості між нею та позивачем, останній зобов'язувався самостійно здійснювати розрахунки за електричну енергію перед ПАТ "Полтаваобленерго" по договору постачання електричної енергії № 268.

На підставі викладеного третя особа вважає, що підстави для задоволення позову відсутні.

На підтвердження своєї позиції третьою особою надано суду копії актів, складених нею та позивачем на підтвердження кількості використаної електроенергії за адресою по вул. П. Дорошенка, 2 з липня по грудень 2017 року. Проте, оскільки копії вказаних актів не засвідчені належним чином, вони не враховуються судом при прийнятті рішення.

Крім цього, судом за клопотанням відповідача ухвалою від 10.01.2019 було зобов'язано позивача та третю особу надати суду копію договору № 5, про який зазначено в меморіальних ордерах № 118 від 25.10.2017 та № 105 від 13.11.2017, а також копію листа № 1232 від 13.11.2017, про який зазначено в меморіальному ордері № 105 від 13.11.2017.

На вимогу суду позивач надав копію листа № 1232 від 13.11.2017, згідно якого ТОВ "Торговий дім "Славутич-Полтава" звертався до ПАТ "Полтава-банк" з проханням збільшити ліміт споживання електроенергії на 10000кВт. У вказаному листі ТОВ "Торговий дім "Славутич-Полтава" посилається, зокрема, на те, що між ним та ПАТ "Полтава-банк" укладено договір фінансового лізингу № 4573 від 13.10.2016, предметом якого є приміщення розташоване по вул. П. Дорошенка, 2А.

Щодо вимоги суду про надання копії договору № 5, про який зазначено в меморіальних ордерах № 118 від 25.10.2017 та № 105 від 13.11.2017, позивач у листі вих. № 005-006/461 від 05.02.2019 повідомив про відсутність у нього такого договору.

Також за клопотанням відповідача від 05.02.2019 (вх. № 1075) ухвалою від 05.02.2019 суд зобов'язав позивача надати документи, що підтверджують право власності чи користування АТ "Полтава-банк" об'єктом за адресою по вул. П. Дорошенка, 2 в спірний період, а також копію договору фінансового лізингу № 4573 від 13.10.2016.

На виконання ухвали суду позивачем були надані копії договору фінансового лізингу № 4537 від 13.10.2016, додатку № 1 до договору фінансового лізингу, договору про внесення змін до договору фінансового лізингу, інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна, довідки ПП Полтавське бюро технічної інвентаризації "Інвентаризатор", договору про задоволення вимог кредиторів від 22.10.2014, договору про задоволення вимог кредиторів від 17.12.2015., договору купівлі-продажу від 19.04.2016.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна № 70485974 станом на 13.10.2016 за ПАТ "Полтава-банк" зареєстровано право власності на виробничі будівлі по вул. П.Дорошенка, 2 в м. Полтаві, а саме 3/10 частки на підставі договору купівлі-продажу № 1053 від 19.04.2016, 1/2 частки на підставі договору задоволення вимог кредитора № 4384 від 17.12.2015, та 1/5 частки на підставі договору задоволення вимог кредитора № 1560 від 22.10.2014.

Відповідно до довідки ПП Полтавське бюро технічної інвентаризації "Інвентаризатор" № 9231 від 07.10.2016 виданої позивачу для надання нотаріусу, станом на 05.10.2016 інженером ПП ПБТІ "Інвентаризатор" проведено розрахунок часток для відчуження частини об'єкту нерухомого майна по вул. П. Дорошенка, 2, а саме Боксу для механізмів площею 926,3 кв.м (літ. Б-1), складу будівельних матеріалів площею 2630,5 кв.м (літ. Д-1), вбиральні плаощею 1,6 кв.м (літ. Е-1), що згідно проведеного розрахунку складає 17/25 частин об'єкту.

Згідно договору фінансового лізингу № 4573 від 13.10.2016 позивач, як лізингодавець, передав належне йому на праві власності нерухоме майно (17/25 часток виробничих будівель, які знаходяться за адресою: м. Полтава, вул. П.Дорошенка, буд. 2) у строкове платне користування лізингоодержувачу - ТОВ "Торговий дім "Славутич-Полтава".

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Загальні підстави для виникнення зобов'язань у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

За змістом ст. 1212 ЦК України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11, ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, установлених ст. 11 цього Кодексу.

Зобов'язання повинне належно виконуватись відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що зазвичай ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 177 ЦК України об'єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші.

Системний аналіз положень ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11, ч. 1 ст. 177, ч. 1 ст. 202, ч. ч. 1, 2 ст. 205, ч. 1 ст. 207, ч. 1ст. 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося у не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов'язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені ч. 2 ст. 11 ЦК України.

Загальна умова ч. 1 ст. 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов'язанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi ст. 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпiдставностi такого виконання.

Якщо ж зобов'язання не припиняється з підстав, передбачених статтями 11, 600, 601, 604-607, 609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов'язання). Набуття однією зі сторін зобов'язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов'язання не є безпідставним.

Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст. 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Таким чином, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень ч. 1 ст. 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов'язання повернути майно.

Аналогічні правові позиції викладені у постановах Верховного Суду України від 02.10.2013 у справі № 6-88цс13, від 24.09.2014 у справі № 6-122цс14, від 07.06.17 у справі № 923/1233/15.

Так, судом встановлено, що позивачем дійсно перераховано на розрахунковий рахунок відповідача грошові кошти в сумі 13314,83 грн. 25.10.2017 та в сумі 36730,56 грн. 13.11.2017.

Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись з позовом до суду про повернення грошових коштів на підставі статті 1212 ЦК України, позивач вказував на помилковість перерахування вказаних коштів з підстав закінчення строку дії договору поруки № 90 від 21.02.2017, за яким позивач зобов'язувався солідарно з КП "Полтавська МШЕД" відповідати перед відповідачем за зобов'язаннями по оплаті нарахувань згідно договору про постачання електричної енергії № 268 від 14.06.2013, укладеного між відповідачем та третьою особою.

Судом встановлено, що на момент перерахування позивачем відповідачу спірних грошових коштів (25.10.2017 та 13.11.2017) строк дії договору поруки дійсно закінчився.

Проте, платіжні доручення № 118 від 25.10.2017 та № 105 від 13.11.2017 (а.с. 151, 152), за якими було перераховано спірні грошові кошти, не містять посилання саме на договір поруки. Згідно з призначенням платежу, зазначеному у вказаних платіжних дорученнях, вказані перерахування коштів були здійснені позивачем за електроенергію відповідно до договору № 0268.

Тобто, посилання позивача в обґрунтуванні позову на те, що спірні грошові кошти були помилково перераховані ним саме на виконання умов договору поруки, спростовуються матеріалами справи.

Крім цього, відповідачем надано для залучення до справи копію листа КП "ПМШЕД" № 14 від 19.01.2017 (а.с. 148), в якому третя особа повідомляла відповідачу про те, що вона не заперечує щодо самостійної сплати позивачем за спожиту електроенергію по особовому рахунку № 0268 (договір № 268).

Згідно ч. 1 ст. 194 Господарського кодексу України виконання господарського зобов'язання може бути покладено в цілому або в частині на третю особу, що не є стороною в зобов'язанні. Управнена сторона зобов'язана прийняти виконання, запропоноване третьою особою- безпосереднім виконавцем, якщо із закону, господарського договору або характеру зобов'язання не випливає обов'язок сторони виконати зобов'язання особисто.

Крім цього, матеріалами справи підтверджується те, що позивач є власником 17/25 часток виробничих будівель, які знаходяться за адресою: м. Полтава, вул. П. Дорошенка, буд. 2, і згідно договору фінансового лізингу № 4573 від 13.10.2016 позивач, як лізингодавець, передав вказані приміщення у строкове платне користування лізингоодержувачу - ТОВ "Торговий дім "Славутич-Полтава".

Згідно пп. 13 п. 6.2 договору фінансового лізингу № 4573 від 13.10.2016 лізингоодержувач зобов'язаний відшкодовувати лізингодавцю витрати за послуги, пов'язані з користуванням предметом лізингу (користування водою, каналізацією, електроенергією, опаленням (газопостачання).

Враховуючи викладене, можна зробити висновок, що позивач розраховувався з відповідачем за зобов'язаннями третьої особи по оплаті електроенергії, використаної лізингоодержувачем під користування приміщеннями, які належать позивачу на праві власності.

Таким чином, суд вважає, що відповідач правомірно зарахував спірні грошові кошти в рахунок виконання зобов'язань щодо сплати за електроенергію по договору № 268.

Як свідчить аналіз матерiалiв справи, відповідач набув майно за існування достатніх правових підстав (на підставі діючого договору про постачання електричної енергії № 268 від 14.06.2013), у спосіб, що не суперечить цивільному законодавству. Позивач вчинив правочин сплативши плату за електроенергію за зобов'язаннями третьої особи, зробив це свідомо та добровільно. В свою чергу відповідач не є особою у якої безпідставно утворилась певна матеріальна вигода.

За таких обставин, оспорювана сума не вважається отриманою відповідачем безпідставно в розумінні статті 1212 ЦК України.

Враховуючи викладене, позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача 50045,49 грн. грошових коштів сплачених без достатньої правової підстави, є необґрунтованими, а отже задоволенню не підлягають.

При прийнятті рішення судом врахована правова позиція вікладена в постанові Верховного суду від 24.04.2018 по справі 917/685/17.

Витрати зі сплати судового збору за подання позову згідно п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України покладаються на позивача у повному обсязі.

Керуючись статтями 232-233, 237-238, 240 ГПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Відмовити в позові повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.ст.256, 257 ГПК України). Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 19.02.2019.

Суддя О.С. Семчук