РІШЕННЯ

11 лютого 2019 року Справа № 913/155/17

м. Харків Провадження №17/913/497/18

Господарський суд Луганської області у складі судді Фонової О.С., розглянувши матеріали справи в порядку загального позовного провадження за позовом фізичної особи-підприємця Палєєва Сергія Васильовича, м. Сєвєродонецьк Луганської області

до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Луганськгаз", м. Сєвєродонецьк Луганської області

про стягнення 1 040 360 грн 65 коп.

Секретар судового засідання Медуниця Р.І.

Представники сторін в судове засідання не прибули.

Обставини справи: 03.02.2017 позивач подав позовну заяву про стягнення з відповідача збитків, в розмірі вартості втраченого орендованого обладнання за ринковими цінами аналогічного обладнання, у розмірі 819 328,39 грн та неустойки, в розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення, у розмірі 221 032,26 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що після припинення договору оренди обладнання №143/01-27-14 від 07.04.2014 відповідач, як орендар, не повернув орендоване майно і таке майно було втрачено у зв'язку з невчиненням відповідачем належних дій щодо його збереження, у зв'язку з чим, позивачем нараховані збитки в сумі 819328 грн 39 коп., враховуючи вартість втраченого газового обладнання, які розраховані за ринковими цінами аналогічного обладнання.

Також позивачем нарахована на підставі ч.2 ст.785 ЦК України неустойка в розмірі подвійної плати за користування обладнанням за час прострочення в сумі 221032 грн 26 коп. (т.1, а.с.4-17).

Рішенням Господарського суду Луганської області від 21.02.2018 позов задоволено частково. Суд стягнув з відповідача на користь позивача збитки в сумі 713260,20 грн, неустойку в сумі 221032,26 грн. У іншій частині позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог про стягнення збитків мотивовано наявністю усіх елементів юридичного складу, необхідного для відшкодування позивачеві збитків, завданих порушенням договірного зобов'язання зі збереження та повернення орендованого майна.

Рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог про стягнення неустойки за безпідставне користування майном після закінчення строку дії договору мотивовано порушення відповідачем обов'язку щодо повернення орендованого майна позивачу.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 23.05.2018 рішення суду першої інстанції скасовано в частині задоволення позовних вимог про стягнення збитків в розмірі 713260,20 грн, неустойки в розмірі 206 451,61 грн. Пункт 2 резолютивної частини рішення суду першої інстанції викладено в новій редакції, згідної якої з відповідача на користь позивача стягнуто 14580,65 грн неустойки.

Постанова суду апеляційної інстанції щодо стягнення збитків обґрунтована відсутністю всіх елементів складу правопорушення, зокрема, недоведення факту втрати спірного майна та відсутністю вини відповідача у забезпеченні доступу позивача до демонтування майна; а щодо стягнення неустойки - мотивована невикористання відповідачем орендованого майна, яке знаходиться в зоні проведення АТО, у період з моменту припинення договору оренди обладнання №143/01-27-14 від 07.04.2014.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 28.08.2018 касаційну скаргу Фізичної особи - підприємця Палєєва Сергія Васильовича задоволено частково. Рішення Господарського суду Луганської області від 21.02.2018 та постанову Донецького апеляційного господарського суду від 23.05.2018 у справі №913/155/17 скасовано, а справу передано на новий розгляд до Господарського суду Луганської області.

Верховний Суд переглядаючи судові рішення зазначив, що висновки судів першої апеляційної інстанцій щодо можливості (неможливості) одночасного стягнення збитків в розмірі вартості втраченого орендованого обладнання і неустойки в розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення, викладені у судових рішеннях є взаємовиключними, оскільки факт знищення орендованого майна унеможливлює стягнення неустойки, у розумінні частини 2 статті 785 Цивільного кодексу України, та, навпаки, факт незнищення такого майна слугує підставою для стягнення неустойки до моменту повернення наймачем наймодавцю орендованого майна.

Також Верховний Суд зазначив, що судами першої та апеляційної інстанцій належним чином не було досліджено питання наявності чи відсутності втрати (знищення) орендованого майна, якого саме, моменту втрати (знищення) майна та, як наслідок, питання наявності чи відсутності усіх елементів складу цивільного правопорушення і питання можливості стягнення з відповідача неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Зважаючи на викладене, Верховний Суд дійшов висновку, що при вирішенні даного спору суди першої та апеляційної інстанцій не дотримались вимог статей 86, 236 Господарського процесуального кодексу України щодо прийняття судового рішення на підставі всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Суди не дослідили усі зібрані у справі докази, що унеможливило встановлення усіх фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, тому судові рішення було скасовано як такі, що прийняті з порушенням норм процесуального права з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.10.2018 справу № 913/155/17 передано на розгляд судді Фонової О.С.

Ухвалою суду від 18.10.2018 справу № 913/155/17 прийнято до провадження та вирішено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

Під час розгляду спору позивач у наданих письмових поясненнях від 05.11.2018 вих.№08-18 повністю підтримав доводи та вимоги позовної заяви, просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на те, що відповідно до умов Договору в оренду відповідачу були передані дванадцять вузлів обліку газу; відповідач допустив порушення зобов'язань як Орендар за Договором, сплачував орендні платежі з порушенням строків, останній платіж було здійснено 19.11.2014, що призвело до формування значної заборгованості з орендних платежів, що стало підставою для розірвання договору в односторонньому порядку; незважаючи на неодноразові звернення позивача щодо повернення йому належного обладнання, з зазначених дванадцяти вузлів обліку газу відповідачем було повернуто лише два комплекти обладнання після припинення дії договору; неповернення іншого орендованого обладнання, що належить позивачу, призвело до отримання останнім збитків у розмірі вартості втраченого обладнання, яку останній обраховує за ринковими цінами, встановленими підприємствами-виробниками. Позивач вказує на те, що допущена бездіяльність відповідачем, не вчинення належних дій щодо збереження переданого йому в оренду майна призвело до його втрати та спричинення збитків.

Позивач також стверджує, що оскільки орендоване обладнання є рухомим майном, могло бути відповідачем демонтовано та вивезено на підконтрольну українській владі територію. Відповідачем не надано доказів на підтвердження факту невикористання орендованого майна, неможливості його використання, втрати доступу до майна, до Орендодавця про неможливість користування обладнанням за Договором та про зміну режиму користування майном відповідач також не звертався, належним чином про обставини, що ускладнюють виконання зобов'язань не повідомляв. Разом з тим, частково здійснював оплату орендних платежів за період, в якому антитерористична операція вже проводилась. Також з листування відповідача вбачається, що останній здійснював вже в 2015 році контроль щодо проведення ремонту окремих газових лічильників Спільним підприємством "Радміртех" в м. Харків.

Крім того, позивач, посилаючись на ст.785 Цивільного кодексу України, у зв'язку з невиконанням обов'язку відповідачем щодо своєчасного повернення орендованого обладнання, обґрунтовує вимогу про стягнення нарахованої неустойки в розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

З посиланням на рішення Господарського суду Луганської області від 06.12.2016, постанови Донецького апеляційного господарського суду та постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі №913/1043/16 позивач зазначає, що під час розгляду справи про стягнення заборгованості з орендних платежів, судами також досліджувалися обставини неналежного виконання зобов'язань відповідачем та втрати вказаного обладнання.

Відповідач під час розгляду спору у наданих доповненнях до відповіді на позовну заяву від 30.11.2018 № 01-02-43/2174 підтримав свої доводи та заперечення викладені у відзиві на позовну заяву, просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, посилаючись на наступне.

Відповідач вказує на те, що позовні вимоги щодо відшкодування збитків стосуються лише 10 вузлів обліку газу, які знаходяться на тимчасово непідконтрольній території Луганської області, оскільки позивач зазначив у позові, що два вузли обліку, які знаходилися на підконтрольній Україні території, були ним безперешкодно отримані від відповідача.

Відповідач зазначив, що позивачем не надано жодного доказу відсутності орендованого майна за місцем його використання або інших належних та допустимих доказів втрати (відчуження, знищення, чи псування) орендованого майна, не довів наявності інших необхідних для відшкодування збитків.

Відповідач посилаючись на п.6.1 Договору також зазначив, що ні протягом дії Договору, а ні після його дострокового припинення за ініціативою позивача, останнім не здійснювалась перевірка наявності орендованого майна на тимчасово непідконтрольній території Луганської області, а також не проводилась інвентаризація об'єктів оренди. Тобто неможливо стверджувати, що вузли обліку газу були знищені або пошкоджені відповідачем.

Відповідач посилається на відсутність його вини, вчинення дій необхідних для збереження обладнання, повідомлення про обставини, що унеможливили його повернення, оскільки за ці обставини він не відповідає.

Відповідач стверджує, що неодноразово, в жовтні 2014 року та січні 2015 року, публікував в офіційних виданнях повідомлення для контрагентів щодо втрати можливості володіння та користування його майном, але не його знищення. Натомість сам Позивач, знаходячись по 2016 рік включно на тимчасово непідконтрольній території, не вчиняв належних дій з метою збереження належного йому майна, уникнення отримання збитків. Така поведінка позивача є протиправною бездіяльністю щодо збереження власного майна.

Відповідач зазначає, що під час підписання Договору та актів прийому-передачі обладнання відповідачу, позивачем не було передано жодного правовстановлюючого документу на орендоване обладнання, який свідчив про наявність у позивача права власності на майно, яке є об'єктом оренди. Крім того, позивачем не були надані документи, що підтверджують повноваження позивача на укладання Договору. До позовної заяви позивач також не додав документи на підтвердження речових прав на витребуване майно.

Ухвалою суду від 03.12.2018 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів по 16.01.2019 (включно) та відкладено розгляд справи в підготовчому засіданні на 20.12.2018.

13.12.2018 до відділу документального забезпечення суду від відповідача надійшли письмові пояснення від 12.12.2018 №05-02-43/2261, в яких він виклав свої заперечення, аналогійні викладеним в доповненнях до відповіді на позовну заяву.

В судовому засіданні 20.12.2018 оголошувалась перерва до 14.01.2019.

Ухвалою суду від 14.01.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 11.02.2019.

В судове засідання 11.02.2019 повноважні представники позивача та відповідача не прибули.

Дослідивши матеріали справи, надані сторонами докази на підтвердження своїх доводів, господарський суд встановив наступне.

07.04.2014 між фізичною особою-підприємцем Палєєвим Сергієм Васильовичем, як Орендодавець (позивач) та Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Луганськгаз", Орендар (відповідач) укладено договір оренди обладнання №143/01-27-14 (далі Договір, а.с.77-78, т.1).

Згідно з п. 1.1 Договору, Орендодавець зобов'язується передати Орендарю, а Орендар зобов'язується прийняти в тимчасове користування обладнання (майно, що орендується) згідно додатку 1 до цього Договору та зобов'язується сплачувати Орендодавцю орендну плату.

Відповідно до п.4.1 Договору, майно що орендується, вважається переданим Орендарю з дати підписання акта приймання-передачі майна, що орендується.

Термін оренди складає 5 років з дати прийняття майна, що орендується, за актом приймання-передачі (п.4.2 Договору).

Згідно з п.5.1 Договору, розмір орендної плати за кожен вузол обліку газу складає 2000,00 грн у місяць.

У п. 5.2 Договору сторони визначили, що орендна плата сплачується в безготівковому порядку на поточний рахунок Орендодавця один раз на місяць не пізніше останнього числа місяця, з моменту установки обладнання Орендарем.

Після закінчення терміну оренди Орендар зобов'язаний протягом 10 календарних днів повернути майно, що орендується, Орендодавцю за актом приймання-передачі (п.8.1 Договору).

Договір набуває чинності з 01.04.2014 і діє до 31.12.2019 року. За згодою сторін термін дії договору може бути продовжено (п.10.1 Договору).

Відповідно до п.10.2 Договору, даний Договір автоматично пролонгується на тих же умовах на той самий термін, якщо за 20 днів до закінчення строку дії договору жодною із сторін жодною із сторін не було заявлено про припинення цього договору.

Як свідчать матеріали справи, 07.04.2014 сторонами було підписано акт прийому-передачі майна (а.с.79,т.1), за яким фізична особа-підприємець Палєєв Сергій Васильович, як Орендар, передав, а Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Луганськгаз", як Орендар, прийняло у тимчасове користування наступне обладнання (12 одиниць вузлів обліку):

1) Комплекс вимірювальний роторний КВР- 1.01 G250-80-1,6-1,0 зав. №00515

Пристрій переносу інформації УПІ-1-16 USB (УПИ-1-16М, кабель-перехідник, адаптер)

Рукав РНВД 331.12.00 D2/D2

Адаптер з фланец DN 502", що розташовані за адресою: м. Луганськ, вул. Монтажна, 25 (ПП "Чинар"), загальною вартістю 46898,09 грн;

2) Комплекс вимірювальний роторний KBP-1.01 G160-80-1,6-1,0 зав. №00516

Пристрій переносу інформації УПИ-1 USB (УПИ-1М, кабель-перехідник), що розташований за адресою: м. Луганськ, вул. Таллінська, 62б (вул. Обводная) (ТОВ "Спецгазсервис"), загальною вартістю 35236,09 грн;

3) Лічильник газу ультразвуковий ''Курс-01" G400 Б2 Р зав. №9373

Монтажний комплекс для ДУ 100 Б 0,7, що розташовані за адресою: п. Тепличний, пер. Степной, 9 (ТОВ "Бахмутський шлях"), загальною вартістю 39351,00 грн;

4) Лічильник газу ультразвуковий ''Курс-01" G400 Б2 зав. №9374

Монтажний комплект

Коректор об'єму газу ''Тандем" зав. №4616, що розташовані за адресою: м. Луганськ, вул. Монтажна, 25-А (ТОВ "Восток-Украінвест"), загальною вартістю 40614,60 грн;

5) Комплекс вимірювальний роторний КВР-1.01 G250 зав. №00599

Монтажний комплект

Пристрій переносу інформації, що розташовані за адресою: м. Луганськ, вул. Лутугинська, 32 (ТОВ "Компанія "Екотоп"), загальною вартістю 34730,67 грн;

6) Лічильник газу ультразвуковий ''Курс-01"G400 Б2 зав. №9591

Монтажний комплекс

Коректор об'єму газу ''Тандем" зав. №4616, що розташовані за адресою: м. Луганськ, вул. Комінтерна, 96-Д (ТОВ "Метан-2010"), загальною вартістю 40614,60 грн;

7) Комплекс вимірювальний роторний КВР- 1.01 G250 зав. №00457

Монтажний комплект

Пристрій переносу інформації, що розташовані за адресою: м. Александровськ, вул. Нова, 152, загальною вартістю 34730,67 грн;

8) Комплекс вимірювальний роторний КВР- 1.01 G250 зав. №00633

Монтажний комплект

Пристрій переносу інформації, що розташовані за адресою: м. Луганськ, вул. Санюка (Бахмутский проезд), 27 (ТОВ "Компанія "Екотоп"), загальною вартістю 34730,67 грн;

9) Комплекс вимірювальний роторний КВР- 1.01 G250-80-1,6-1,0 зав. №00670

Монтажний комплект

Пристрій переносу інформації, що розташовані за адресою: м. Луганськ, вул. 50 лет Оборони Луганська, 19 (ТОВ "Компанія "Екотоп"), загальною вартістю 34730,67 грн;

10) Комплекс вимірювальний роторний КВР-1.01-G250-80-1,6-0,7 зав.№00689

Монтажний комплект до комплексу вимірювального роторного КВР-1.01 G250-

80-1,6-0,7 зав. №00689, що розташовані за адресою: м. Щастя, вул. Гагаріна, 3Д (ТОВ "Луганськекогаз"), загальною вартістю 33712,39 грн;

11) Комплекс вимірювальний роторний КВР- 1.01 G160-80-1,0-0,5 зав.№00550.

Пристрій переносу інформації, що розташовані за адресою: сел. Половинкино, Старобільського р-ну, вул. Пригородная (ТОВ "Компанія "Екотоп"), загальною вартістю 33526,00 грн;

12) Лічильник Shlumberger Delta G250 зав. №

Коректор об'єму газу ''Тандем-ТР" зав. №4702, що розташовані за адресою: сел. Металіст, вул. Магистральна, 9 (ТОВ "Екопромресурс"), загальною вартістю 32000,00 грн.

10.07.2016 позивач надіслав до відповідача лист-претензію №01-16, в якому просив відповідача в строк до 01.08.2016 сплатити заборгованість за Договором №142/01-27-14 від 07.04.2014, а в разі її несплати - 01.08.2016 добровільно розірвати договір оренди та повернути орендоване майно (а.с.86 т.1).

15.08.2016 позивач повторно звернувся до відповідача з листом №03-16, в якому просив виконати вимоги зазначені в листі-претензії та здійснити оплату за договором оренди обладнання, зазначаючи, що в разі невиконання відповідачем вимог кредитора строком до 31.08.2016, останній змушений буде звернутися з позовом до господарського суду (а.с.88 т.1).

16.08.2016 позивач у листі №03-16 повідомив відповідача про відмову від Договору, його розірвання та повернення майна. Даний лист було отримано відповідачем 16.08.2016, про що було зроблено відповідну відмітку на ньому (а.с.89, т.1).

Таким чином, Договір припинив свою дію16.08.2016.

Матеріали справи свідчать, що після припинення дії Договору позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогами щодо повернення орендованого майна та сплати заборгованості за Договором (а.с.86-115 т.1).

Відповідач в листі від 14.07.2016 за №01-02-61/1233, який направлений на електронну пошту позивача, зазначив, що починаючи з квітня 2014 року здійснення господарської діяльності у Луганській області стало неможливим у зв'язку з проведенням антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей; відповідачем було вжито всіх належних заходів для належного виконання зобов'язань за договорами з усіма контрагентами; повідомлено про зміну свого місцезнаходження у м. Сєвєродонецьк станом на 19.12.2014; запропоновано для врегулювання спору між сторонами звернутися до товариства із оригіналами відповідних документів (а.с.211, т.1).

В матеріалах справи також наявні докази здійснення відповідачем повідомлень, опублікованих у газеті Верховної Ради України "Голос України" у випуску №203 (5953) від 22.10.2014 про перелік втрачених останнім штампів та печаток (а.с.174,т.1), у випуску №206 (5956) від 25.10.2014 про обставини непереборної сили, які утворились у зв'язку з проведенням АТО та впливають на фінансово-господарську діяльність товариства, у тому числі - щодо втрати контролю над територією обслуговування, яка знаходиться під контролем бойовиків (а.с.174,т.1) та №14 (6018) від 28.01.2015 про неможливість розпоряджатися нерухомим майном та документацією дозвільного, звітного та правовстановлюючого характеру (а.с.172,т.1). Також відповідачем до матеріалів справи було залучено заяву від 25.09.2014 № 01-02-53/2941 про вчинення кримінального правопорушення (а.с.225-228,т.1), яка свідчить про звернення останнього до правоохоронних органів у зв'язку з захопленням підприємства та створення реальної загрози його функціонування на території м. Луганська.

В матеріалах справи також наявна переписка між відповідачем та Спільним підприємством "Радміртех", м. Харків, (а.с.78-80,т.4) зі змісту якої вбачається, що відповідач просив повідомити у випадку прибуття обладнання вузлів обліку, зазначених у Договорі, а саме: КВР G 250 зав. № 00515; КВР G 1600 зав. № 00516; КВР G 250 зав. № 00457; КВР G 250 зав. № 00599; КВР G 250 зав. № 00633; КВР G 250 зав. № 00670, на підконтрольну українській владі територію до Спільного підприємства "Радміртех" для проведення повірки чи ремонтів. При цьому, Спільне підприємство "Радміртех" у листі № 85 від 09.04.2015 відмовило це робити, посилаючись на формальні ознаки підпису листа відповідача.

Відповідач стверджує, що про факт проведення повірки, ремонту частини орендованого майна зазначеного в Договорі Спільним підприємством "Радміртех" у 2016 році, він узнав лише при розгляді справи № 913/1043/16, і лише тільки після того, як Господарським судом Луганської області було зроблено запит до СП "Радміртех" та отримано відповідь, що у період існування договірних правовідносин сторін в 2015-2016 роках певні газові лічильники з числа орендованих передавалися на технічне обслуговування та державну повірку, крім відповідача, ще двома суб'єктами господарювання - ТОВ "Торговий дім ''ІСКЕР'' та ТОВ "ХТГ 21".

Відповідач зазначає, що він уповноважував ТОВ "Торговий дім ІСКЕР", на підставі договору про виконання робіт по державній метрологічній атестації, провести повірку лише двох пристроїв, які були встановлені підконтрольній території України і які потім отримав позивач. В той же час в ПАТ "Луганськгаз" відсутні будь-які господарські стосунки з ТОВ "ХТГ 21".

Відповідач стверджує, що він не вчиняв будь-які правочини щодо надання ТОВ "ХТГ 21" повноважень на демонтаж, переміщення та надання на повіркугазооблікового обладнання. Зазначене свідчить про те, що під час дії Договору оренди третя особа, яка не пов'язана з ПАТ "Луганськгаз" будь-якими договірними відносинами, отримала у володіння та користування певну частку обладнання, визначеного в Договорі.

Як вбачається з матеріалів справи, із зазначених вище дванадцяти вузлів обліку газу відповідачем повернуто лише два комплекти обладнання:

- 27.08.2016 було демонтовано спеціалізованою організацією, без участі представника відповідача, комплекс вимірювальний роторний КВР-1.01 G250-80-1,6-0,7 зав.№00689, монтажний комплект не було отримано, про що свідчить складений акт демонтажу обладнання від 27.08.2016 (а.с.117-118, т.1);

- 16.12.2016 було демонтовано спеціалізованою організацією, без участі представника відповідача, комплекс вимірювальний роторний КВР-1.01 G160-80-1,0-0,5 зав.№00550, пристрій переносу інформації, акт приймання-передачі обладнання від 16.12.2016 (а.с.119, т.1).

Отже, залишення відповідачем без виконання вимоги позивача та неповернення останнім орендованого обладнання (10 вузлів обліку газу), стало підставою для звернення до суду позивача із відповідним позовом.

Відповідач, не погоджується із поданим позовом, з підстав викладених вище.

В матеріалах справи наявний висновок судової експертизи №968/988 від 22.12.2017, проведеної Донецьким науково-дослідним інститутом судових експертиз, відповідно до якого загальна ринкова вартість газового обладнання станом на 07.02.2017 складає 713260,20 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Господарського суду Луганської області від 16.11.2016 у справі №913/1043/16 позовні вимоги фізичної особи-підприємця Палєєва Сергієя Васильовича до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Луганськгаз" були задоволені частково. Присуджено до стягнення з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Луганськгаз" основної заборгованості за договором оренди обладнання №142/01-27-14 від 07.04.2014 в розмірі 89935 грн 48 коп., пені в розмірі 3940 грн 57 коп., інфляційні втрати в розмірі 14481 грн 60 коп. та 3% річних в розмірі 2799 грн 33 коп.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 31.01.2017, яка була залишена без змін постановою Вищого господарського суду України від 05.04.2017, рішення Господарського суду Луганської області від 16.11.2016 частково скасовано. Присуджено з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Луганськгаз" на користь фізичної особи-підприємця Палєєва Сергія Васильовича основної заборгованості за договором оренди обладнання №142/01-27-14 від 07.04.2014 в розмірі 539612 грн 90 коп., інфляційних втрат в розмірі 86457 грн 66 коп., 3% річних в розмірі 16815 грн 28 коп. та судовий збір в розмірі 9643 грн 26 коп.

Зазначеними судовими рішеннями, в межах справи № 913/1043/16, встановлені наступні обставини:

- укладення 07.04.2014 між сторонами договору оренди обладнання №143/01-27-14 (далі - Договір), за умовами п. 1.1 якого Позивач зобов'язався передати Відповідачу, а Відповідач - прийняти в тимчасове користування обладнання (майно, що орендується) згідно додатку 1 до цього Договору та сплачувати Позивачу орендну плату (а.с.77-78, т.1);

- факт підписання 07.04.2014 сторонами акту прийому-передачі майна, згідно якого Позивач передав, а Відповідач - прийняв у тимчасове користування наступне обладнання (12 одиниць вузлів обліку):

1) комплекс вимірювальний роторний КВР- 1.01 G250-80-1,6-1,0 зав. №00515; пристрій переносу інформації УПІ-1-16 USB (УПИ-1-16М, кабель - перехідник, адаптер); рукав РНВД 331.12.00 D2/D2; адаптер з фланец DN 502", що розташовані за адресою м.Луганськ, вул.Монтажна, 25 (ПП "Чинар"), загальною вартістю 46 898 грн. 09 коп.;

2) комплекс вимірювальний роторний KBP-1.01 G160-80-1,6-1,0 зав. №00516; пристрій переносу інформації УПИ-1 USB (УПИ-1М, кабель-перехідник), що розташований за адресою м. Луганськ, вул.Таллінська, 62б (вул. Обводная) (ТОВ "Спецгазсервис"), загальною вартістю 35 236 грн. 09 коп.;

3) лічильник газу ультразвуковий "Курс-01" G400 Б2 Р зав. №9373; монтажний комплекс для ДУ 100 Б 0,7, що розташовані за адресою п.Тепличний, пер.Степной, 9 (ТОВ "Бахмутський шлях"), загальною вартістю 39 351 грн. 00 коп.;

4) лічильник газу ультразвуковий "Курс-01" G400 Б2 зав. №9374; монтажний комплект; коректор об'єму газу "Тандем" зав. №4616, що розташовані за адресою м.Луганськ, вул.Монтажна, 25-А (ТОВ "Восток-Украінвест"), загальною вартістю 40 614 грн. 60 коп.;

5) комплекс вимірювальний роторний КВР-1.01 G250 зав. №00599; монтажний комплект; пристрій переносу інформації, що розташовані за адресою м. Луганськ, вул.Лутугинська, 32 (ТОВ "Компанія "Екотоп"), загальною вартістю 34 730 грн. 67 коп.;

6) лічильник газу ультразвуковий "Курс-01" G400 Б2 зав. №9591; монтажний комплекс; коректор об'єму газу "Тандем" зав. №4616, що розташовані за адресою м.Луганськ, вул.Комінтерна, 96-Д (ТОВ "Метан-2010"), загальною вартістю 40 614 грн. 60 коп.;

7) комплекс вимірювальний роторний КВР- 1.01 G250 зав. №00457; монтажний комплект; пристрій переносу інформації, що розташовані за адресою м.Александровськ, вул.Нова, 152, загальною вартістю 34 730 грн. 67 коп.;

8) комплекс вимірювальний роторний КВР- 1.01 G250 зав. №00633; монтажний комплект; пристрій переносу інформації, що розташовані за адресою м.Луганськ, вул.Санюка (Бахмутський проїзд), 27 (ТОВ "Компанія "Екотоп"), загальною вартістю 34 730 грн. 67 коп.;

9) комплекс вимірювальний роторний КВР- 1.01 G250-80-1,6-1,0 зав. №00670; монтажний комплект; пристрій переносу інформації, що розташовані за адресою м.Луганськ, вул.50 лет Оборони Луганська, 19 (ТОВ "Компанія "Екотоп"), загальною вартістю 34 730 грн. 67 коп.;

10) комплекс вимірювальний роторний КВР-1.01-G250-80-1,6-0,7 зав.№00689; монтажний комплект до комплексу вимірювального роторного КВР-1.01 G250-80-1,6-0,7 зав. №00689., що розташовані за адресою м.Щастя, вул.Гагаріна, 3Д (ТОВ "Луганськекогаз"), загальною вартістю 33 712 грн. 36 коп.;

11) комплекс вимірювальний роторний КВР- 1.01 G160-80-1,0-0,5 зав.№00550; пристрій переносу інформації, що розташовані за адресою сел.Половинкино, Старобільського р-ну, вул. Пригородная (ТОВ "Компанія "Екотоп"), загальною вартістю 33 526 грн. 00 коп.;

12) лічильник Shlumberger Delta G250 зав. №; коректор об'єму газу "Тандем-ТР" зав. №4702, що розташовані за адресою сел.Металіст, вул.Магистральна, 9 (ТОВ "Екопромресурс"), загальною вартістю 32 000 грн. 00 коп.;

- припинення дії Договору з 16.08.2016 через відмову Позивача;

- факт користування орендованим майном до моменту припинення дії Договору, за що було стягнуто відповідну орендну плату.

Відповідно до ч. ч. 1, 3, 4, 7 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов'язковою для господарського суду.

Зазначені вище обставини мають преюдиційне значення у розгляді даної справи в силу ст. 75 ГПК України.

Отже, враховуючи, що судовими рішеннями у справі № 913/1043/16 встановлені обставини, зокрема, неналежного виконання відповідачем зобов'язань за Договором в частині своєчасного та повного розрахунку за орендні платежі, припинення дії Договору з 16.08.2016, суд вважає, що доведеність цих обставин не потребує дослідження судом в межах даної справи, в силу вищенаведеної норми закону.

Встановивши фактичні обставини справи, дослідивши надані сторонами докази на підтвердження своїх доводів, суд дійшов висновку про наступне.

Суд вважає, що обставини, які досліджувалися судами в межах доведеної справи № 913/1043/16, стосувалися виконання відповідачем грошового зобов'язання за Договором та в період до моменту припинення Договору, проте обставини в частині виконання обов'язків сторін в період після припинення дії Договору, судами не досліджувалися та судовими рішеннями не встановлювалися.

Суд враховує, що Указом №405/2014 від 14.04.2014 Президента України Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" уведено в дію відповідне рішення Ради національної безпеки і оборони України щодо проведення антитерористичної операції на сході України.

Тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення, визначено Законом України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", за змістом ч.1 ст.1 якого періодом проведення антитерористичної операції є час між датою набрання чинності Указом Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Згідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.07.2014 № 1085-р "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення" території Донецької та Луганської областей є територією, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження з квітня 2014 року по теперішній час.

Зазначені обставини є загальновідомими.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 ст.173 Господарського кодексу України передбачено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Статтею 16 Цивільного кодексу України та ст.20 Господарського кодексу України передбачені способи захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Щодо позовних вимог в частині стягнення збитків, розмір яких позивач визначає як вартість втраченого орендованого майна з вини відповідача, суд зазначає наступне.

У якості порушення Відповідачем господарського зобов'язання, Позивач визначає втрату Відповідачем орендованого майна, яке останній був зобов'язаний зберігати та яке, всупереч вимогам ст. 285 ГК України, втратив зі своєї вини внаслідок невжиття заходів до його збереження.

У якості доказів такої втрати Позивач посилається на відсутність доступу до спірного майна, що знаходиться на неконтрольованій територій України в Луганській області, а також відсутності вжитих Відповідачем заходів по демонтуванню та вивезенню його на підконтрольну територію для поверненню Позивачу.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст.22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ст. 224 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управлена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно з приписами ч. 1 ст.225 Господарського кодексу України, до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність наступного юридичного складу: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки. Тобто, протиправна дія є причиною, а шкода - наслідком протиправної дії. Відсутність будь-якої з зазначених ознак виключає настання цивільно-правової відповідальності відповідача у вигляді покладення на нього обов'язку з відшкодування збитків.

Відповідно до положень ст. 285 Господарського кодексу України, орендар зобов'язаний берегти орендоване майно відповідно до умов договору, запобігаючи його псуванню або пошкодженню, та своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату. Орендар відшкодовує орендодавцю вартість орендованого майна у разі відчуження цього майна або його знищення чи псування з вини орендаря.

Позивачем заявлені до стягнення збитки, що виникли станом на 2016 рік, коли вказане майно вважалось позивачем втраченим. Отже, для правильного вирішення спору, враховуючи приписи вищевказаної постанови Верховного Суду, слід встановити, чи було майно втрачене (знищене) чи фізично наявне станом на 2016 рік, зокрема на 19.08.2016 згідно вимоги позивача до відповідача про повернення орендованого майна.

Позивачем договір оренди було розірвано тільки у 2016 році, тоді ж у відповідача виник обов'язок повернути орендоване майно. До цього часу, відповідно до фактів, встановлених постановою Донецького апеляційного господарського суду від 31.01.2017 у справі № 913/1043/16 відповідач користувався орендованим майном, за що з нього було стягнуто орендну плату за період з 01.10.2014 по 16.08.2016.

З наведеного вбачається висновок, що майно станом на 16.08.2016, тобто на момент розірвання договору, фізично втрачено (знищено) не було. Враховуючи відсутність доказів на підтвердження зворотного, орендоване майно станом на час розгляду даної справи перебуває на території, що не підконтрольна українській владі, тому у відповідача, зокрема, його працівників, відсутня фізична можливість без загрози для життя та здоров'я, здійснити вивіз спірного майна на територію України, що підконтрольна українській владі, починаючи з моменту розірвання договору оренди та по сей час.

Чинне цивільне законодавство, що набрало чинності у 2004 році та діє на даний час, не містить норм, які б регулювали цивільні правовідносини та відповідальність сторін під час військових дій на території проведення Антитерористичної операції та Операції об'єднаних сил на території держави, за якою вона втратила контроль.

Єдине законодавче положення, яке потенційно могло б урегулювати ці правові відносини з урахуванням того, що шкода була заподіяна під час Антитерористичної операції, - це стаття 19 Закону України «Про боротьбу з тероризмом», що передбачає компенсацію за збитки, завдані терористичним актом, з державного бюджету відповідно до закону, з подальшою вимогою на відшкодування від держави до правопорушника. Проте, відповідного закону, який би передбачав механізм компенсації шкоди, що була завдана терористичним актом, на даний час не прийнято.

Згідно з п.1.2 Договору, перелік обладнання, що орендується, визначається у Додатку №1 до Договору (а.с.77-79, т.1), за змістом якого, а також акту приймання-передачі майна (а.с.80-81,т.1), вбачається, що зазначене обладнання на момент його отримання відповідачем за Договором вже було встановлено у певно визначених місцях обладнання за певно визначеними в Додатку та акті адресами, десять з яких охоплюється територією, яка на момент припинення дії Договору визначена як непідконтрольна державі територія, тобто така, де не забезпечується дія законодавства України.

Згідно до вимог п.п. 8.1, 8.2 Договору, після закінчення терміну оренди відповідач зобов'язаний протягом 10 днів повернути майно, що орендується позивачу за актом приймання-передачі, повернення майна здійснюється відповідними спеціально уповноваженими на те фахівцями сторін.

Іншого порядку повернення, зокрема, вчинення відповідачем тих дій, що вимагаються позивачем, вимогами закону або Договору не передбачено.

В матеріалах справи відсутні докази того, що спірне майно втрачене (знищене), або відсутнє, зокрема, в місцях розташування, що зазначені в Додатку до Договору. Більше того, його існування станом на момент розірвання Договору підтверджено вищевказаною Постановою Донецького апеляційного господарського суду у справі № 913/1043/16. За таких підстав, не потребує і встановлення дата втрати (знищення) орендованого майна.

Той факт, що відповідач втратив контроль за зазначеним майном внаслідок проведення АТО на відповідній частині Луганської області - не є тотожним твердженням щодо втрати або знищення майна.

Відповідно до ч.4 статті 2 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України над тимчасово окупованими територіями в Донецькій та Луганській областях» від 18.01.2018 № 2268, який набув чинності 24.02.2018, відповідальність за матеріальну чи нематеріальну шкоду, завдану Україні внаслідок збройної агресії Російської Федерації, покладається на Російську Федерацію відповідно до принципів і норм міжнародного права.

Водночас, згідно з ч. 6 статті 2 вказаного Закону, за фізичними особами незалежно від перебування їх на обліку як внутрішньо переміщених осіб чи від набуття ними спеціального правового статусу та за юридичними особами зберігається право власності, інші речові права на майно, у тому числі на нерухоме майно, включаючи земельні ділянки, що знаходиться на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, якщо таке майно набуте відповідно до законів України.

Отже, по-перше, недоведення факту втрати спірного майна, а по-друге, відсутність вини відповідача у неможливості повернути орендоване майно або забезпеченні доступу позивача до його демонтування та отримання, зумовлює відсутність законних підстав до стягнення з відповідача на користь позивача у якості збитків вартості орендованого майна в розмірі 713 260,20 грн, яке останній вважає втраченим, тому у задоволенні цієї вимоги слід відмовити повністю.

Крім того, позивач у зв'язку з невиконанням обов'язку відповідачем щодо своєчасного повернення орендованого обладнання просить стягнути неустойку в розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення на підставі ч. 2 ст.785 Цивільного кодексу України в сумі 221032,26 грн, яка розрахована за період з 27.08.2016 до 01.02.2017 відносно десяти орендованих та неповернутих вузлів обліку та за період з 27.08.2016 до 16.12.2016 відносно одинадцятого вузла (комплекс вимірювальний роторний КВР- 1.01 G160-80-1,0-0,5 зав. №00550), який було повернуто відповідачем 16.12.2016.

Відповідно до частини 1 статті 785 Цивільного кодексу України у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Як свідчать матеріали справи, позивач листом №03-16 від 16.08.2016 (а.с.89,т.1) повідомив відповідача про відмову від Договору, його розірвання та повернення майна, який було отримано того ж дня відповідачем. Отже, 16.08.2016 договір оренди обладнання №142/01-27-14 від 07.04.2014 припинив свою дію.

Відповідно до п.8.1 Договору, після закінчення терміну оренди Орендар зобов'язаний протягом 10 календарних днів повернути майно, що орендується, Орендодавцю за актом приймання-передачі.

Таким чином, граничною датою повернення орендованого обладнання є 26.08.2016 включно.

Частиною 2 статті 785 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки в розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Неустойка, стягнення якої передбачено ч.2 ст.785 Цивільного кодексу України, є самостійною майновою відповідальністю у сфері орендних правовідносин і визначається законодавцем як подвійна плата за користування річчю за час прострочення. Тобто для її стягнення слід встановити факт саме користування річчю після припинення дії договору оренди.

Водночас, виходячи з вищенаведених обставин, таке користування відбувалось тільки до 16.08.2016.

В п.5.1, п.5.2 Договору, сторонами було погоджено, що розмір орендної плати за кожен вузол обліку газу складає 2000,00 грн у місяць.

Отже, вимога про стягнення неустойки в розумінні ч. 2 ст. 785 ЦК України не підлягає задоволенню, проте лише стосовно майна, що знаходиться на непідконтрольній українській владі території та за вищенаведеним підставами, оскільки доводи щодо продовження користування відповідачем спірним майном в період з моменту припинення Договору до моменту звернення позивача до суду спростовуються матеріалами справи та не підтверджені належними доказами.

Обставини користування спірним майном, що встановлені судовими рішеннями у справі № 913/1043/16 в період дії Договору, не можуть бути преюдиційними для даної справи, оскільки стосуються іншого періоду.

Доказами невикористання відповідачем спірного майна з моменту припинення дії Договору є численні повідомлення останнього про втрату можливості володіння та користування його майном, змінення його місцезнаходження, та неможливості забезпечення державою дотримання правового режиму на відповідній території, що не залежить від волевиявлення Відповідача.

В матеріалах справи наявні докази здійснення відповідачем офіційних повідомлень, опублікованих у газеті Верховної Ради України "Голос України" у випуску №203 (5953) від 22.10.2014 про перелік втрачених останнім штампів та печаток (а.с.174,т.1), у випуску №206 (5956) від 25.10.2014 про обставини непереборної сили, які утворились у зв'язку з проведенням АТО та впливають на фінансово-господарську діяльність товариства, у тому числі - щодо втрати контролю над територією обслуговування, яка знаходиться під контролем бойовиків (а.с.174,т.1) та №14 (6018) від 28.01.2015 про неможливість розпоряджатися нерухомим майном та документацією дозвільного, звітного та правовстановлюючого характеру (а.с.172,т.1). Також відповідачем до матеріалів справи було залучено заяву від 25.09.2014 № 01-02-53/2941 про вчинення кримінального правопорушення (а.с.225-228,т.1), яка свідчить про звернення останнього до правоохоронних органів у зв'язку з захопленням підприємства та створення реальної загрози його функціонування на території м. Луганська.

З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку, що протиправності поведінки відповідача в цій частині не встановлено, отже вимогу позивача в частині стягнення неустойки в розмірі 206451,61 грн через недоведеність обставин також слід залишити без задоволення.

Водночас, суд вважає законною та обґрунтованою вимогу позивача в частині стягнення неустойки з відповідача на користь позивача в сумі 14580,65 грн через неправомірне користування комплексом вимірювальним роторним КВР-1.01 G160-80-1,0-0,5 зав. №00550 з пристроєм переносу інформації, що розташовані за адресою: сел. Половинкино, Старобільського р-ну, вул. Пригородная, тобто на території, яка є підконтрольною державі. Вказане майно було повернуто позивачу на підставі акту-прийому-передачі від 16.12.2016, тобто з перевищенням строку, встановленого умовами Договору, проте будь-яких доказів правомірності своєї поведінки в цій частині відповідачем не надано.

З огляду на вищевикладене, позовні вимоги підлягають задоволенню частково. З відповідача на користь позивача слід стягнути неустойку в сумі 14580,65 грн. В іншій частині позову слід відмовити.

Як вбачається з матеріалів справи, під час розгляду даної справи було проведено судову товарознавчу експертизу для визначення ринкової вартості газового обладнання.

Вартість проведення судової експертизи становила 5496,72 грн, яка була позивачем оплачена згідно платіжного доручення №418 від 23.07.2017.

Враховуючи положення п.2 ч.1 ст.129 Господарського процесуального кодексу України, витрати за проведення експертизи та сплати судового збору за подання позову покладається на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись п.2 ч.1 ст. 129, ст.ст.232, 233, 238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Луганськгаз", вул. Гагаріна, буд. 87, м. Сєвєродонецьк Луганської області, 93400, ідентифікаційний код 05451150, на користь фізичної особи-підприємця Палєєва Сергія Васильовича, АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1, неустойку в сумі 14580,65 грн, витрати зі сплати судового збору в сумі 218,71 грн, витрати за проведення експертизи в сумі 77,34 грн.

Видати наказ позивачу після набрання рішенням законної сили.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції згідно положень ст.256 Господарського процесуального кодексу України протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Згідно пункту 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У судовому засіданні 11.02.2019 оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 21.02.2019.

Суддя О. С. Фонова