ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" лютого 2019 р. Справа№ 920/743/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зубець Л.П.

суддів: Пашкіної С.А.

Мартюк А.І.

секретар судового засідання: Цибульський Р.М.

за участю представників учасників справи згідно з протоколом судового засідання від 07.02.2019

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Фізичної особи-підприємця Пелепей Юрія Миколайовича

на рішення Господарського суду Сумської області

від 20.11.2018 (повний текст складено 26.11.2018.)

у справі №920/743/18 (суддя Котельницька В.Л.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю

"Техно-Біо-Енерго-Сервіс"

до Фізичної особи-підприємця Пелепея Юрія Миколайовича

про повернення орендованого майна

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Техно-Біо-Енерго-Сервіс» звернулось до Господарського суду Сумської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Пелепея Юрія Миколайовича про повернення орендованого майна за договором оренди майна з правом викупу №3 від 07.03.2001., а саме: 1) будівлі трансформаторної підстанції , площею 90 кв. м.; 2) обладнання РУ-10, РУ-0,4 кВ; 3) будівлі РП-1010, площею 65 кв. м.; 4) КРУ-2-10П - 8 шт. (яч. № 1; 5; 6; 7; 8; 10; 11; 13); 5) кабелю високої напруги довжиною 350 м. в робочому стані і двох кабелів низької напруги в робочому стані довжиною по 150 м.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач протягом тривалого терміну (зокрема, більше ніж три місяці підряд) не сплачував орендну плату за користування майном, що належить позивачеві, у зв'язку з чим позивач відмовився від договору оренди та вимагає повернення орендованого майна.

Рішенням Господарського суду Сумської області від 20.11.2018 у справі 920/743/18 позов задоволено. Зобов'язано Фізичну особу-підприємця Пелепея Юрія Миколайовича повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «Техно-Біо-Енерго-Сервіс» майно, орендоване за Договором оренди майна з правом викупу №3 від 07.03.2001, а саме: 1) будівлю трансформаторної підстанції, площею 90 кв. м; 2) обладнання РУ-10 , РУ - 0,4 кв; 3) будівлю РП - 1010 площею 65 кв. м; 4) КРУ-2-10П - 8 шт., (яч. № 1; 5; 6; 7; 8; 10; 11; 13); 5) кабель високої напруги довжиною 350 м у робочому стані і два кабелі низької напруги в робочому стані довжиною по 150 м. Присуджено до стягнення з Фізичної особи - підприємця Пелепея Юрія Миколайовича на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Техно-Біо-Енерго-Сервіс» витрати по сплаті судового збору в сумі 1 762, 00 грн.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, скаржник (Фізична особа-підприємець Пелепей Юрій Миколайович) звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Сумської області від 20.11.2018 у справі №920/743/18 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, що є підставою для скасування рішення.

На думку апелянта, відсутність заборгованості з орендної плати на момент прийняття позивачем рішення про припинення договору оренди не дає підстави вважати договір розірваним, а отже відсутні підстави для повернення орендованого майна.

Відповідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.12.2018, апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Пелепей Юрія Миколайовича передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Зубець Л.П., суддів Пашкіна С.А., Мартюк А.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.12.2018 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Пелепей Юрія Миколайовича на рішення Господарського суду Сумської області від 20.11.2018 у справі №920/743/18, розгляд апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Пелепей Юрія Миколайовича призначено на 07.02.2019, роз'яснено позивачу право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом семи днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі відповідно, але не пізніше 08.01.2019.

28.01.2019 через відділ забезпечення документообігу та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від представника позивача (Товариства з обмеженою відповідальністю «Техно-Біо-Енерго-Сервіс») надійшла заява №б/н від 24.01.2019 (вх. №09.1-21/174/19 від 28.01.2019), в якій останній просить забезпечити проведення судового засідання у справі №920/743/18, що призначене на 07.02.2019, у режимі відеоконференції.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 31.01.2019 відмовлено у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Техно-Біо-Енерго-Сервіс" про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

31.01.2019 на адресу Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, який відповідно до відмітки на конверті було відправлено 29.01.2019.

Представник позивача у судове засідання 07.02.2019 не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Представник відповідача у судове засідання 07.02.2019 з'явився та надав пояснення по суті спору.

Заслухавши думку представника відповідача, враховуючи обставини справи та наявні в ній докази, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за наявними матеріалами та без участі представника позивача.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що поданий позивачем відзив (відправлений поштою 29.01.2019) підлягає залишенню без розгляду, з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст. 207 Господарського процесуального кодексу України головуючий з'ясовує, чи мають учасники справи заяви чи клопотання, пов'язані з розглядом справи, які не були заявлені з поважних причин в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом, та вирішує їх після заслуховування думки інших присутніх у судовому засіданні учасників справи. Суд залишає без розгляду заяви та клопотання, які без поважних причин не були заявлені в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом.

Відповідно до змісту ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі від 22.12.2018, позивачу було роз'яснено право на подачу відзиву та визначено, що кінцевою датою на реалізацію вказаного права є 08.01.2019, натомість, відзив було направлено поштою 29.01.2019. Оскільки відзив було подано з пропуском процесуального строку визначеного судом без клопотання про поновлення строку на вчинення відповідної процесуальної дії та без зазначення поважності причин такого пропуску, колегія суддів, відповідно до положень ч. 2 ст. 207 Господарського процесуального кодексу України, залишає його без розгляду.

Згідно ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В судовому засіданні 07.02.2019 було оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.

Розглянувши наявні у справі матеріали, давши належну оцінку доводам та запереченням, які містяться в апеляційній скарзі, заслухавши пояснення представника відповідача, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, з наступних підстав.

07.03.2001 між ФОП Пелепей Юрій Миколайович та Відкритим акціонерним товариством «Роменський завод АТС» було укладено Договір оренди з майна з правом викупу № 3 (надалі - Договір).

Згідно п. 1.1. Договору об'єктом оренди є будівля трансформаторної підстанції, площею 90 кв. м обладнання РУ-10 , РУ-0,4 кВ, будівля РП - 1010 площею 65 кв. м; КРУ-2-10 П-8 шт.,(яч. № 1; 5; 6; 7; 8; 10: 11: 13) та кабель високої напруги довжиною 350 м у робочому стані і два кабелі низької напруги в робочому стані довжиною по 150 м (далі - орендоване майно).

У лютому-березні 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Техно-Біо-Енерго-Сервіс» (позивач) придбало у складі майнового комплексу на аукціоні, наступне нерухоме майно: нежитлові будівлі трансформаторної підстанції ТП-1 та підстанції РП-10, що підтверджується свідоцтвом від 02.03.2015 про придбання нерухомого майна на аукціоні (будівля трансформаторної підстанції ТП-1) та витягом про реєстрацію права власності на даний об'єкт нерухомого майна; свідоцтвом від 02.03.2015 про придбання нерухомого майна на аукціоні (будівля підстанції РП-10) та витягом про реєстрацію права власності на даний об'єкт нерухомого майна; витягом із протоколу про проведення аукціону № 120601 від 20.02.2015.

Таким чином, за результатами аукціону позивач став власником майнового комплексу, до якого належать об'єкти рухомого та нерухомого майна, зокрема ті, що входять до об'єкту оренди за вищезазначеним Договором оренди, а відтак відповідно до приписів ст. 770 Цивільного кодексу України до позивача як до нового власника перейшли права та обов'язки наймодавця за договором оренди майна з правом викупу № 3 від 07.03.2001.

У відповідності до умов п. 3.1 Договору відповідач зобов'язаний один раз на квартал перераховувати орендодавцю орендну плату у розмірі 110,00 грн. на місяць.

Однак, позивач зазначає, що відповідач належним чином свої договірні зобов'язання не виконує та порушує строки проведення оплат за користування орендованим майном.

Відповідач даний факт заперечує, а несвоєчасну сплату орендних платежів пояснює неповідомленням позивачем протягом тривалого часу реквізитів, на які необхідно проводити перерахування грошових коштів. При цьому, відповідач підтверджує факт користування орендованим майном та зазначає про відсутність заборгованості на момент звернення позивача з повідомленням про розірвання Договору.

Стаття 11 Цивільного кодексу України визначає підстави виникнення цивільних прав та обов'язків.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Згідно із ст. 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення. Плата за користування майном може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. Форма плати за користування майном встановлюється договором найму. Договором або законом може бути встановлено періодичний перегляд, зміну (індексацію) розміру плати за користування майном. Наймач має право вимагати зменшення плати, якщо через обставини, за які він не відповідає, можливість користування майном істотно зменшилася. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором. Наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

Як вже зазначалось, Договором оренди від 07.03.2001 погоджене щоквартальне внесення орендарем плати за користування нежитловими приміщеннями.

Однак, як вбачається з матеріалів справи та не спростовано апелянтом, відповідачем вказане договірне зобов'язання належним чином не виконувалось, орендна плата сплачувалась ним не щоквартально, а наступним чином: 04.03.2016 відповідачем було сплачено 4941,12 грн. (сплачено орендну плату за березень 2015 року, 2-4 квартали 2015 року, січень-лютий 2016 року); 03.05.2018 відповідачем сплачено 2860,00 грн. (сплачено орендну плату за березень 2016 року, 2-4 квартали 2016 року, 1-4 квартали 2017 року, 1 квартал 2018 року, квітень 2018 року); 03.07.2018 відповідачем сплачено 220,00 грн. (сплачено орендну плату за травень-червень 2018 року).

Неможливість своєчасної сплати орендних платежів відповідач пояснював тим, що на його неодноразові письмові звернення позивачем не було повідомлено йому реквізити, за якими необхідно проводити перерахування коштів за Договором оренди від 07.03.2001.

Враховуючи, що реквізити стали відомі відповідачу не пізніше 04.03.2016, колегія суддів зазначає, що фактично доведеним є порушення по сплаті орендних платежів за періоди березень 2016 року, 2-4 квартали 2016 року, 1-4 квартали 2017 року, 1 квартал 2018 року, яке було сплачено лише 03.05.2018.

Тобто станом на 02.05.2018 у відповідача була наявна заборгованість з орендних платежів за два роки, що, у відповідності до норм чинного законодавства, є істотним порушенням умов Договору оренди.

Разом з тим, цивільним законодавством передбачені наслідки несплати наймачем плати за користування орендованим майном та визначені права наймодавця у разі порушення наймачем умов договору оренди (найму).

Так, відповідно до ст. 782 Цивільного кодексу України наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд. У разі відмови наймодавця від договору найму договір є розірваним з моменту одержання наймачем повідомлення наймодавця про відмову від договору.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно зазначено судом першої інстанції, позивач правом відмови від договору скористався та повідомленням № 16 від 22.08.2018 відмовився від Договору оренди майна з правом викупу № 3 від 07.03.2001, про що належним чином повідомив відповідача.

Як вбачається з листа Сумської дирекції ПАТ «Укрпошта» № 03-21/1-422 від 17.09.2018, повідомлення позивача про відмову від договору оренди вручене відповідачу особисто 28.08.2018.

Таким чином, в силу положень ст. 782 Цивільного кодексу України з 28.08.2018 Договір оренди з правом викупу від 07.03.2001 № 3 є розірваним.

У частині 1 ст.782 Цивільного кодексу України закріплюється підстава односторонньої відмови наймодавця від договору найму - це факт невнесення наймачем плати за користування річчю протягом трьох місяців підряд.

При цьому, колегія суддів зазначає, що відсутність заборгованості на момент отримання повідомлення про відмову від договору не звільняє відповідача від відповідальності за неналежне виконання Договору у попередні періоди.

Відмова наймодавця від договору найму, можливість якої передбачена частиною першою статті 782 Цивільного кодексу України, є правом, а не обов'язком наймодавця, яке може бути реалізоване в позасудовому порядку. Наявність зазначеного права не є перешкодою для звернення наймодавця (орендодавця) до суду з вимогою про розірвання договору в разі несплати наймачем (орендарем) належних платежів.

Відповідно до ст. 785 Цивільного кодексу України у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Матеріалами справи підтверджено, що в силу вимог ч. 2 ст. 782 Цивільного кодексу України Договір оренди майна з правом викупу є розірваним з 28.08.2018 (дати отримання відповідачем як орендарем відповідного повідомлення позивача), однак станом на дату розгляду справи в суді першої інстанції орендоване майно власнику не повернуто, що порушує право власності останнього.

Враховуючи наведені обставини у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про обґрунтованість позову та про наявність підстав для його задоволення шляхом зобов'язання відповідача повернути майно, що перебувало в оренді.

Відповідно до частин 1-3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно із ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Положеннями ст. 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов'язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів.

За змістом ст.ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об'єктивно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також вірно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі судового рішення відсутні.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи та не спростовують висновків місцевого господарського суду, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч.ч.1-4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається:

1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін;

2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судового збору, судовий збір, сплачений відповідачем, компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта (відповідача).

Керуючись ст.ст. 13, 14, 73, 74, 76, 129, 269, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Пелепей Юрія Миколайовича на рішення Господарського суду Сумської області від 20.11.2018 у справі №920/743/18 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Сумської області від 20.11.2018 у справі №920/743/18 залишити без змін.

3. Матеріали справи №920/743/18 повернути до Господарського суду Сумської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах, яким є Верховний Суд, шляхом подачі касаційної скарги в порядку і строки, визначені ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Касаційна скарга на постанову подається протягом 20 днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. .

Головуючий суддя Л.П. Зубець

Судді С.А. Пашкіна

А.І. Мартюк