ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

21.02.2019 м. Ужгород Справа № 907/595/18

Господарський суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Ушак І.Г.

за участю секретаря судового засідання Лазар С.Л.

у відкритому судовому засіданні розглянув справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю БП-Монтаж, м. Львів (далі товариство БП-Монтаж, позивач)

до фермерського господарства «Ранет», с.Тарнівці Закарпатської області (далі господарство Ранет, відповідач)

про стягнення заборгованості на суму 43398,76 грн., включаючи основний борг на суму 30000,00 грн., інфляційні нарахування на суму 10787,53 грн., 3 % річних на суму 2611,23 грн.

представники:

позивача не з'явився

відповідача ОСОБА_1, адвокат

Позивач звернувся до суду з наведеними вимогами до відповідача, обґрунтовуючи їх тим, що останній як замовник за договором підряду від 28.04.15 не сплатив своєчасно та у повному обсязі вартість виконаних робіт з улаштування бетонної підлоги на обєкті відповідача «Холодильник з регульованим газовим середовищем ємністю 600 тонн для зберігання плодів власного виробництва» прийнятих відповідно до акту виконаних робіт від 30.10.15.

Представник позивача у ході судового розгляду наполягав на задоволенні позовних вимог, посилаючись на їх обґрунтованість долученими до матеріалів справи документами.

Відповідач письмовим відзивом на позов, усними поясненнями представника у ході судового розгляду клопоче про застосування позовної давності до спірних відносин та наполягає на відмові у позові.

Стверджує, що підрядні роботи з улаштування бетонної підлоги на обєкті відповідача «Холодильник з регульованим газовим середовищем ємністю 600 тонн для зберігання плодів власного виробництва», які були предметом договору підряду від 28.04.15, були виконані підрядником та прийняті замовником у визначений договором строк до 14.05.15 на загальну суму 423924,88 грн., про що сторонами складено та підписано три акти виконаних робіт. При цьому, акти виконаних робіт не містили дати їх складання, що спростовує твердження позивача про 30.10.15 як дату складання акту, на невчасну та неповну оплату за яким посилається останній як на підставу позовних вимог. Роботи були оплачені відповідачем у сумі 393924,88 грн.

Вважає, що строк виконання зобовязань по оплаті виконаних робіт настав відповідно до умов договору 19.05.15 (п. 2.6 договору на протязі 5-ти днів з моменту підписання акту виконаних робіт), відтак трьохрічний строк позовної давності щодо вимоги по оплаті за договором сплив 19.05.18, натомість позивач звернувся до суду лише у жовтні 2018р.

Посилання позивача на укладену сторонами 7.09.15 додаткову угоду до договору підряду як на підставу виконання підрядних робіт оформлених актом від 30.10.15 на суму 358472,38 грн. відповідач заперечує, стверджуючи, що додатковою угодою було змінено виключно вартість підрядних робіт, а не строки їх виконання.

Крім того, посилаючись на те, що обєкт «Холодильник з регульованим газовим середовищем ємністю 600 тонн для зберігання плодів власного виробництва» завершений будівництвом у цілому та введений в експлуатацію у листопаді 2015р., заперечує твердження позивача про те, що останнім 30.10.15р. могли виконуватися роботи із залиття бетонної підлоги першого етапу загальнобудівельних робіт на зазначеному обєкті.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін у ході судового розгляду справи по суті, керуючись законом, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог до відповідача.

При цьому суд виходив з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, спірні відносини сторін виникли з відносин повязаних з будівництвом обєкта відповідача господарства Ранет «Холодильник з регульованим газовим середовищем ємністю 600 тонн для зберігання плодів власного виробництва»

Сторони у справі - господарство як замовник та товариство як підрядник - уклали договір підряду від 28.04.15 (далі - договір), за умовами якого замовник доручив, а підрядник зобовязався у визначений договором строк виконати роботи по влаштуванню бетонних підлог та лотків водовідведення на обєкті замовника під назвою «Холодильник з регульованим газовим середовищем ємністю 600 тонн для зберігання плодів власного виробництва» (п.п.1-4 договору).

Договірна вартість підрядних робіт згідно п. 2.1 договору була встановлена сторонами у сумі 44730,00 грн. та включала обсяг робіт із розрахунку площі обєкта замовника 1500 кв. м.

Умови розрахунків встановлено п.п. 2.3-2.7, відповідно до яких розрахунки здійснюються у безготівковому порядку, платіжними дорученнями, з авансуванням 70 % вартості робіт на протязі 3-х днів з підписання договору та остаточного розрахунку за виконані роботи на протязі 5-ти календарних днів з моменту підписання актів приймання-передачі виконаних робіт.

Підрядник зобовязався розпочати виконання робіт не пізніше 4.05.15 та виконати їх у строк до 14.05.15 з правом дострокового виконання (п.п. 3.1-3.2 договору).

Умовами договору (п. 2.2) встановлено, що у разі зміни (збільшення чи зменшення) обсягу підрядних робіт з ініціативи замовника сторони підписують додаткову угоду до даного договору та визначаються із остаточною вартістю відповідних робіт.

7.09.15 сторони уклали додаткову угоду № 1 до договору. За змістом якої визначили договірну вартість підрядних робіт у сумі 358484,00 грн., що включає обсяг робіт, визначений предметом договору із розрахунку площі обєкту замовника 2500 кв.м. Інші умови основного договору підряду залишаються без змін і сторони підтверджують щодо них свої зобовязання.

У ході судового розгляду встановлено та не заперечується ніким з учасників процесу, що підрядником за умовами договору та додаткової угоди виконано, а замовником прийнято підрядних робіт по влаштуванню монолітних бетонних підлог та лотків водовідведення на обєкті «Холодильник з регульованим газовим середовищем ємністю 600 тонн для зберігання плодів власного виробництва» на суму 423924,88 грн., що оформлено трьома актами виконаних робіт (в т.ч. на суми 47235,00 грн.,18217,50 грн., 358472,38 грн.), які підписані представниками сторін.

При цьому, оглядом у судовому засіданні оригіналів зазначених актів сторін встановлено, що примірники відповідача не містять дати їх складання, натомість примірник акту позивача на суму 358472,38 грн. містить біля підпису відповідача написану від руки дату « 30.10.15».

Сторони у ході судового розгляду стверджують, що зазначені роботи оплачені відповідачем у сумі 393924,88 грн.

З урахуванням наведеного заборгованість відповідача перед позивачем становить 30000,00 грн., у звязку з чим останній звернувся до суду з даним позовом про стягнення заборгованості.

Вирішуючи даний спір суд виходить з наступного.

Так, відповідно до ст. 837 Цивільного кодексу України (ЦКУ) за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Відповідно до ч. 1 ст. 854 ЦКУ, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Таким чином, і за змістом наведених норм, і за змістом договірних відносин сторін у даній справі підставою для проведення розрахунків за договором підряду є факт прийняття замовником виконаних підрядником робіт за відповідними актами.

В силу приписів ст. 526 ЦКУ та ст. 193 ГКУ субєкти господарювання, якими є сторони у даній справі, повинні виконувати зобовязання (господарські зобовязання) відповідно до умов договору та відповідно до закону, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У ході судового розгляду матеріалами справи встановлено та визнано відповідачем наявність заборгованості останнього перед позивачем за виконані підрядні роботи на суму 30000,00 грн., що за змістом наведених приписів закону та умов договору є підставою за вимогою позивача для стягнення судом зазначеної суми з відповідача.

Однак, з огляду на заяву відповідача про застосування позовної давності до спірних відносин, суд дійшов висновку, що наведена заборгованість не підлягає стягненню.

При цьому, суд виходив з того, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт приймання відповідачем виконаних робіт на суму 358472,38 грн. саме 30.10.15, оскільки така дата міститься тільки у примірнику позивача і відсутня в оригіналі акту відповідача.

Суд приймає також до уваги, що умовами договору встановлено строки виконання підрядних робіт до 14.05.15, які не були змінені сторонами, в т.ч. додатковою угодою, акти прийому виконаних робіт не містять дати їх приймання, однак містять інформацію про те, що у сторін відсутні претензії, зокрема, щодо термінів виконання робіт.

Крім того, суд приймає до уваги, що обєкт замовника «Холодильник з регульованим газовим середовищем ємністю 600 тонн для зберігання плодів власного виробництва» завершений будівництвом та введений в експлуатацію у листопаді 2015р., що в сукупності з іншими доказами спростовує твердження позивача про те, що 30.10.15 могли виконуватися роботи із залиття бетонної підлоги першого етапу загальнобудівельних робіт на зазначеному обєкті.

Отже, з огляду на наведене, у судовому провадженні встановлено, що зобовязання позивача як підрядника виконані 14.05.15, з якими кореспондуються зобовязання відповідача на протязі 5-ти днів до 19.05.15 - оплатити вартість виконаних робіт. Невиконання цього обовязку є підставою для звернення у межах встановленого трьохрічного строку загальної позовної давності позову до суду з вимогою про захист свого цивільного права.

Такий строк у даній справі сплив 20.05.18, натомість позов предявлено лише 4.10.18.

За приписами ч. 4 ст. 267 ЦКУ сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

При цьому, твердження позивача про переривання перебігу позовної давності у даній справі частковою оплатою відповідачем 10.05.16 заборгованості як вчинення особою дії, що відповідно до ст. 264 ЦКУ, свідчить про визнання нею свого боргу, не підтверджено належними та допустимими доказами у справі. Копія банківської виписки надіслана на адресу суду в додатку до відповіді на відзив електронною поштою не може слугувати таким доказом, оскільки подана в електронній копії, не засвідченій електронним цифровим підписом, що за змістом ст. 96 ГПК України позбавляє її доказової сили.

За таких обставин не підлягають задоволенню також вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних нарахувань та 3 % річних за прострочення виконання зобовязання, оскільки відмова у позові зі спливом позовної давності до основної вимоги відповідно до приписів ст. 266 ЦКУ, вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Отже, у позові у даній справі належить відмовити повністю.

Питання судових витрат за заявою позивача буде вирішено судом у порядку ст. 221 ГПК України після ухвалення рішення по суті позовних вимог

З огляду на викладене та керуючись ст.ст. 73-79, 86, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України,

СУД ВИРІШИВ:

1. У позові відмовити повністю.

Питання розподілу судових витрат у даній справі вирішити у порядку ст. 221 ГПК України після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до приписів ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції в порядку та строки, встановлені статтями 254-257 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 26.02.2019.

Суддя Ушак І.Г.