ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" лютого 2019 р.м. ХарківСправа № 922/3133/18

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Тацій О.В.

при секретарі судового засідання Мороз Ю.В.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Харківської обласної ради, м. Харків
до Фізичної особи - підприємця Филоненко Ганни Миколаївни, м.Харків
про стягнення коштів
за участю представників сторін:

відповідно до протоколу судового засідання,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Харківська обласна рада, звернулась до Господарського суду Харківської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Филоненко Ганни Миколаївни, в якому просить стягнути з останньої заборгованість за користування майном у розмірі 32 582,52 грн., з яких: 28 064,07 грн. - заборгованість по орендній платі, 4 518,45 грн. - пеня. Також позивач просить суд покласти на відповідача витрати зі сплати судового збору в розмірі 1 762,00 грн.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 20.11.2018 р. позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження.

У підготовче засідання 04.12.2018 р., 20.12.2018 р. представники сторін не з'явились.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 17.01.2019 р. за клопотанням позивача продовжено строк підготовчого провадження до 20.02.2019 р.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 05.02.2019 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 21.02.2019 р.

Представник відповідача, будучи належним чином повідомлений про розгляд справи, відзив на позовну заяву до суду не надав, 21.02.2019 р. в судове засідання не з'явився.

Вищезазначена ухвала суду від 05.02.2019 р. та попередні ухвали суду направлялися на адресу відповідача, вказану у спірному договорі та зазначену позивачем у позовній заяві.

Відповідно до частини 7 статті 120 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв'язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Судом також враховано, що за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (частина 1 стаття 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Враховуючи те, що судом було здійснено заходів щодо належного повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи, справа неодноразово відкладалась для надання можливості відповідачу прибути у судове засідання та надати докази в обґрунтування своєї позиції у справі, та приймаючи до уваги те, що судом не було визнано явку сторін в судове засідання обов'язковою, суд дійшов висновку про те, що неявка відповідача в судове засідання не перешкоджає розгляду справи по суті.

Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини спору та оцінивши подані суду докази, заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив наступне.

30.09.2014 року між Харківською обласною радою (орендодавець, позивач) та Фізичною особою-підприємцем Филоненко Ганною Миколаївною (орендар, відповідач) був укладений договір оренди комунального майна № 232-Н, відповідно до умов якого позивач передав, а відповідач прийняв в строкове платне користування нежитлові приміщення 1 поверху загальною площею 35,69 м2, в тому числі місця спільного користування площею 0,89 м2, розташоване за адресою: м. Харків, вул. Лісопарківська, 4, літ. "М-5", що знаходиться на балансі КЗОЗ «ХАРКІВСЬКИЙ ОБЛАСНИЙ КЛІНИЧНИЙ ОНКОЛОГІЧНИЙ ЦЕНТР» (балансоутримувач). Майно передано в оренду з метою розміщення суб'єкта господарювання, що діє на основі приватної власності і провадить господарську діяльність з медичної практики (п.1.1. Договору).

30.09.2014 р. між позивачем та балансоутримувачем з одного боку та відповідачем з іншого боку був складений та підписаний акт приймання-передачі орендованого майна, який скріплений печатками та підписами сторін договору.

Розділом 3 Договору сторони визначили розмір, порядок нарахування та сплати орендної плати.

Відповідно до пункту 3.1. Договору стартова орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати за майно, що знаходиться у спільній власності територіальних громад сіл, селищ, міст області, та пропорцій її розподілу, затвердженої рішенням обласної ради від 01.03.2012 р. №368-УІ. За результатами конкурсу орендна плата за рік становить 50 150,00 грн. без урахування ПДВ та індексів інфляції. Орендна плата за перший місяць оренди - вересень 2014 року становить 4 212,60 грн. без урахування ПДВ та індексу інфляції за вересень 2014 року, який враховується при сплаті.

Пунктом 3.2. Договору сторони визначили, що орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць.

Відповідно до пункту 3.3 Договору орендна плата перераховується до обласного бюджету та балансоутримувачу у співвідношенні 70% до 30% щомісяця не пізніше 20 числа місяця, наступного за звітним.

Пунктом 3.5 Договору сторони передбачили, що орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до бюджету та балансоутримувачу у визначеному пунктом 3.3 співвідношенні відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, включаючи день оплати. У разі недостатності суми перерахованої орендної плати для виконання зобов'язань за договором в повному обсязі, у першу чергу зараховується сума пені, а у другу чергу сплачується основна сума боргу, відповідно до порядку, встановленого статтею 534 Цивільного кодексу України.

Згідно з п. 5.3. Договору орендар зобов'язаний своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату.

Відповідно до пункту 10.1 Договору цей договір укладено строком на 2 роки 11 місяців, строк дії вищевказаного Договору з 30 вересня 2014 року до 29 серпня 2017 року включно.

Пунктом 10.4. Договору сторони передбачили, що у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення договору в установлені строки, договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим Договором.

Матеріали справи свідчать про те, що майно повернуто відповідачем за актом приймання-передачі від 31 січня 2018 року (а.с. 46).

Відповідно до п.3.7 Договору у разі припинення (розірвання) договору оренди орендар сплачує орендну плату до дня повернення майна за актом приймання-передачі включно. Закінчення строку дії договору не звільняє орендаря від обов'язку сплатити заборгованість по орендній платі, якщо така виникла, у повному обсязі, враховуючи санкції, до обласного бюджету та балансоутримувачу.

Проте, як зазначає позивач, відповідачем не були виконані умови Договору в частині своєчасного внесення орендних платежів до обласного бюджету, внаслідок чого станом на 31.01.2018 р. у відповідача наявна заборгованість з орендної плати в сумі 28 064,07 грн.

В матеріалах справи наявна претензія про сплату заборгованості за користування нежитловими приміщеннями станом на 02.04.2018 р. (а.с.22), яка була направлена на адресу відповідача разом з розрахунком заборгованості (28064,07 грн. основного боргу та 2562,35 грн. пені), яка залишена без відповіді та без задоволення.

Вищезазначені обставини стали підставою для звернення позивача до суду з відповідним позовом.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам суд виходить з наступного.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України, зокрема з правочинів та інших договорів.

Відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства; сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами; сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Згідно з статтею 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв діловою обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України, статті 173 Господарського кодексу України зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Як вбачається із умов укладеного між сторонами договору останній за своєю правовою природою є договором оренди.

Відповідно до частини 1 статті 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

За приписами частини 1 статті 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Згідно з п. 3 ст. 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендар зобов'язаний вносити орендну плату своєчасно та в повному обсязі.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною 1 статті 530 цього Кодексу якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 193 Господарського кодексу України визначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як свідчать матеріали справи, а саме розрахунок позивача, станом на дату повернення орендованого майна за актом приймання-передачі 31.01.2018 р. заборгованість відповідача з орендної плати складає 28 064,07 грн.

Судом здійснено перевірку наданого позивачем розрахунку та встановлено, що останнім заявлено до стягнення 70 відсотків від загальної суми орендної плати, що підлягає стягненню до обласного бюджету.

Як вже було зазначено вище, відповідно до пункту 3.7. у разі припинення (розірвання) Договору оренди орендар сплачує орендну плату до дня повернення майна за актом приймання-передачі включно. Закінчення строку дії договору оренди не звільняє орендаря від обов'язку сплатити заборгованість за орендною платою, якщо така виникла, у повному обсязі, ураховуючи санкції, до обласного бюджету.

Отже, відповідно до вимог чинного законодавства України та умов договору оренди комунального майна №232Н від 30.09.2014 р. основне зобов'язання відповідача - сплачувати орендну плату за весь час фактичного користування майном, яке виникло з договору оренди, не припиняється після спливу строку дії договору, оскільки таке припинення пов'язано не із закінченням строку, на який було укладено договір, а з моментом підписання сторонами відповідного акта про повернення орендарем предмета договору оренди.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 11.05.2018 р. у справі № 926/2119/17.

Крім того, як вже було встановлено судом, сторони у п. 3.5 Договору передбачили, що у разі недостатності суми перерахованої орендної плати для виконання зобов'язань за договором в повному обсязі, у першу чергу зараховується сума пені, а у другу чергу сплачується основна сума боргу, відповідно до порядку, встановленого статті 534 Цивільного кодексу України.

Відповідач своїм правом на участь у судових засіданнях не скористався, доказів сплати заборгованості чи контррозрахунку боргу не надав, судом було вжито заходи щодо належного повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи.

Відповідно до частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи приписи вищезазначених норм законодавства та приймаючи до уваги доведеність з боку позивача факт порушення відповідачем умов договору щодо несплати орендної плати за користування нежитловим приміщенням, суд визнає вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості по орендній платі за спірним договором оренди в розмірі 28 064,07 грн. обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню.

Щодо стягнення з відповідача пені в розмірі 4 518,45 грн., то суд також дійшов висновку про задоволення позовних вимог в цій частині з огляду на наступне.

Згідно з п. 3.5 Договору оренда плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до бюджету, відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості, з урахуванням індексації, за кожний день прострочення, включаючи день оплати.

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України одним з наслідків порушення зобов'язань є сплата неустойки, розмір якої встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

За приписами статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Згідно статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Суд дослідив розрахунок пені, наданий позивачем та дійшов висновку про правильність нарахування заявленої до стягнення пені в сумі 4 518,45 грн., оскільки наданий розрахунок узгоджується з нормами чинного законодавства та умовами спірного договору.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з п. 1 ч. 4 зазначеної статті у разі задоволення позову судовий збір покладається на відповідача. У зв`язку із чим з відповідача підлягає до стягнення 1762,00 грн. судового збору.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України; статтями 6, 11, 509, 525, 526, 530, 549, 610, 611, 627, 762 Цивільного кодексу України; статтями 173, 193, 283 Господарського кодексу України; статтями 73, 74, 86, 129, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця Філоненко Ганни Миколаївни (61057, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1, реєстраційний № в ЄДР ФОП НОМЕР_2) до обласного бюджету Харківської області (61002, м. Харків, вул. Сумська, 64, , р/р 1412 в ГУДКУ у Харківській області, МФО 851011) 28 064,07 грн. заборгованості по орендній платі та 4 518,45 грн. пені за договором оренди №232Н від 30.09.2014 р., а також 1762,00 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 26.02.2019 р.

Суддя О. В. Тацій