УХВАЛА

про відмову у видачі судового наказу

25.02.2019Справа № 910/1777/19

Суддя господарського суду міста Києва Головіна К.І., розглянувши

заяву Товариства з обмежною відповідальністю "ЛКО Груп" в особі філії «ЛКО № 1» (м. Київ)

до Товариства з обмежною відповідальністю "Білогірьє Груп" (м. Київ)

про видачу судового наказу за вимогою Товариства з обмежною відповідальністю "ЛКО Груп" в особі філії «ЛКО № 1» про стягнення з Товариства з обмежною відповідальністю "Білогірьє Груп" заборгованості за договором поставки № 599 від 12.03.2018 р. у сумі 42 964,87 грн. з якої: 38 328,63 грн. - основного боргу, 3 107,05 грн. - пені, 1 270,27 грн. - інфляційних втрат, 258,92 грн - 3 % річних

ВСТАНОВИВ:

13.02.2019 р. до господарського суду міста Києва звернулось Товариство з обмежною відповідальністю "ЛКО Груп" в особі філії «ЛКО № 1» (далі - ТОВ "ЛКО Груп", заявник) із вимогами про видачу судового наказу про стягнення з Товариства з обмежною відповідальністю "Білогірьє Груп" (далі - ТОВ "Білогірьє Груп", боржник) заборгованості за договором поставки № 599 від 12.03.2018 р. у сумі 42 964,87 грн. з якої: 38 328,63 грн. - основного боргу, 3 107,05 грн. - пені, 1 270,27 грн. - інфляційних втрат, 258,92 грн - 3 % річних.

Дослідивши подану заяву, суддя приходить до висновку, що заява про видачу судового наказу задоволенню не підлягає.

Положеннями ст. 148 ГПК України встановлено, що судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, та в разі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ч. 4 ст. 150 ГПК України до заяви про видачу судового наказу додаються документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

У заяві ТОВ "ЛКО Груп" просить стягнути з ТОВ "Білогірьє Груп" основний борг у сумі 38 328,63 грн., який виник внаслідок неналежного виконання боржником своїх зобов'язань за договором № 599 від 12.03.2018 р. У той же час, із поданих матеріалів вбачається, що сплаті підлягає вартість поставленого товару на суму 41 984,20 грн., при цьому заявник не надав суду доказів часткової оплати боргу, внаслідок чого його сума склала 38 328,63 грн.

Отже, заявником не було надано усіх доказів, що підтверджують обставини, викладені у заяві.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 152 ГПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заяву подано з порушеннями вимог статті 150 цього Кодексу.

Що стосується видачі судового наказу за вимогою про стягнення з ТОВ "Білогірьє Груп" пені у сумі 3 107,05 грн., слід врахувати наступне.

Частиною 1 ст. 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Виходячи із положень вказаних статтей, пеня за своєю правовою природою не є основною грошовою заборгованістю за договором, а є видом санкцій у разі неналежного виконання зобов'язання. Відтак, заявлені вимоги про стягнення пені в сумі 3 107,05 грн. не відповідають вимогам статті 148 Господарського процесуального кодексу України.

Так само щодо інфляційних втрат у сумі 1 270,27 грн. та 3 % річних у сумі 258,92 грн., суд зазначає, що за змістом ст. 625 ЦК України інфляційні втрати виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх виплаті, а 3 % річних - способом захисту майнового права та інтересу шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Відтак, заявлені вимоги про стягнення інфляційних втрат у сумі 1 270,27 грн. та 3 % річних у сумі 258,92 грн. за своєю правовою природою не є грошовою заборгованістю, що виникла на підставі договору, а тому також не відповідають вимогам статті 148 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 152 ГПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 148 цього Кодексу.

За приписами ст. 153 ГПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Однак, відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3 - 6 частини першої статті 152 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Керуючись ст.ст. 147 - 154, 234 Господарського процесуального кодексу України, суддя -

УХВАЛИВ:

Відмовити Товариству з обмежною відповідальністю "ЛКО Груп" в особі філії «ЛКО № 1» у видачі судового наказу про стягнення з Товариства з обмежною відповідальністю "Білогірьє Груп" основного боргу у сумі 38 328,63 грн., пені у сумі 3 107,05 грн., інфляційних втрат у сумі 1 270,27 грн., 3 % річних у сумі 258,92 грн.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня її підписання до суду апеляційної інстанції.

Суддя Головіна К.І.