ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.02.2019 Справа №914/2234/18

м.Львів

За позовною заявою: Товариства з обмеженою відповідальністю "Перфект Пак", м.Надвірна Івано-Франківської області

до відповідача: Фізичної особи - підприємця Іваниковича Івана Васильовича, АДРЕСА_1

про стягнення заборгованості за договором поставки у розмірі 11726,69 грн.

Суддя Кітаєва С.Б.

Секретар судового засідання Зарицька О.Р.

Представники сторін:

від позивача: Федоришин О.С. - представники (довіреність від 18.10.2018р.);

від відповідача: не з'явився

Суть спору: Товариство з обмеженою відповідальністю "Перфект Пак", м.Надвірна Івано-Франківської, звернулось до Господарського суду Львівської області з позовом до Фізичної особи - підприємця Іваникович Івана Васильовича, АДРЕСА_1 про стягнення 11726,69грн., з яких 11500,00грн. основного боргу, 31,19грн. 3% річних, 195,50грн. інфляційних втрат.

Ухвалою суду від 10.12.2018р. відкрито провадження у справі №914/2234/18 за даним позовом, розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження та призначено справу до розгляду у судовому засіданні на 21.01.2019 року.

Подальший рух справи висвітлено у відповідних ухвалах суду.

Зокрема, ухвалою суду від 12.02.2019р. за клопотанням позивача розгляд справи відкладено на 14.02.2019р. для надання можливості сторонам укласти мирову угоду, підписання якої було погоджено сторонами на 13.02.2019р.

Ухвалою суду від 14.02.2019р. відкладено розгляд справи на 21.02.2019р.

21.02.2019р. за вх.№7544/19 від позивача надійшло клопотання про залишення позову без розгляду, у зв'язку із домовленістю сторін про врегулювання спору в позасудовому порядку.

Позивач явку повноважного представника в судове засідання 21.02.2019 р. забезпечив, підтримав клопотання про залишення позову без розгляду, з тих підстав, що триває процес з врегулювання спору в позасудовому порядку шляхом підписання мирової угоди, в підтвердження чого подано фотокопії переписки із відповідачем у справі.

Розглянувши подане позивачем клопотання 21.02.2019р. за вх.№7544/19 суд зазначає наступне.

Статтею 226 ГПК України надано вичерпний перелік підстав для залишення позову без розгляду.

Так, зокрема відповідно до ч.5 ст.226 ГПК України суд залишає позов без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.

Ухвалою суду від 10.12.2018р. відкрито провадження у справі №914/2234/18 за даним позовом, розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження та призначено справу до розгляду по суті у судовому засіданні на 21.01.2019 року.

Відповідно до ч.2 ст.252 ГПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищенаведене, розгляд справи по суті відбувся з відкриття першого судового засідання, а саме 21.01.2019р., відтак суд вважає за доцільне відмовити задоволенні клопотання позивача про залишення позову без розгляду.

У зв'язку з відмовою в задоволенні клопотання про залишення позову без розгляду, представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві просить позов задоволити.

Відповідач явки повноважного представника в судове засідання 21.02.2019р. не забезпечив, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення вх.№49687/18 від 22.12.2018р., вх.№4306/19 від 30.01.2019р., вх.№7535/19 від 21.02.2019р.

Відповідно до ч.3 ст.202 ГПК України суд розглядає справу за відсутності учасника справи, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання та не з'явилися в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Враховуючи, що відповідач належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи і ним не було повідомлено поважності причин неявки в судове засідання, відзиву на позовну заяву не подав, суд прийшов до висновку, що неявка представника належним чином повідомленого відповідача про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає вирішенню спору, оскільки дослідивши наявні матеріали справи, суд визнав їх достатніми для того, щоб розглянути спір за цими матеріалами.

Відповідно до ст. 240 ГПК України, вступну та резолютивну частини рішення виготовлено, підписано та оголошено 21.02.2019 року.

Розглянувши матеріали і документи, подані сторонами, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив наступне:

19.09.2018р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Перфект Пак" та фізичною особою - підприємцем Іваниковичем Іваном Васильовичем укладено договір поставки № П19/09-18 про передачу у власність піддонів дерев'яних, палетних заготовок, пиломатеріалів необрізних. Постачальником за даним Договором є фізична особою - підприємець Іваникович Іван Васильович.

Відповідно до п.1.1. Договору, відповідач зобов'язався поставити та передати Позивачу у власність піддони дерев'яні, палетні заготовки, пиломатеріали необрізні, а Позивач зобов'язався прийняти та оплатити вартість Товару на умовах та в строки, визначені Договором.

Відповідно до п.3.1. Договору асортимент, ціна, одиниця виміру, кількість та вартість Товару, що постачається за умовами цього Договору визначається Сторонами у видаткових накладних на Товар.

Згідно п.3.2. Договору, товар за цим Договором постачається протягом строку дії цього Договору на підставі погоджених Постачальником у порядку, визначеному розділом 4 цього Договору, замовлень Покупця.

Відповідно до п.4.1 Договору, Покупець повідомляє Постачальника про наявність замовлення (письмово, засобами телефонного зв'язку) із зазначенням найменування Товару, його кількості, дати та орієнтовного часу поставки, а також іншої інформації, необхідної для виконання замовлення Постачальником.

Згідно п. 4.2 Договору, Постачальник, не пізніше 3 (трьох) робочих днів з моменту отримання замовлення та у випадку наявності можливості продажу Товару, Замовленням, формує партію Товару/що відповідає характеристикам, зазначеним у Замовленні.

Відповідно до п.4.3 Договору, рахунок на здійснення оплати за замовлений товар надається фактом/електронною поштою на адресу Покупця, зазначену в цьому Договорі для погодження.

Згідно ст.5.1 Договору, Постачальник зобов'язується підготувати Товар, відповідно до погодженого замовлення до відвантаження Перевізнику (або безпосередньо покупцю, відповідно до умов замовлення) впродовж 5-ти робочих днів з моменту отримання замовлення.

Відповідно до п.5.2 Договору, постачальник сповіщає Покупця про готовність Товару до відвантаження не пізніше 1 робочого дня до запланованої дати відвантаження.

Згідно 5.3 Договору, відвантаження товару відбувається зі складу Постачальника та на умовах Інкотермс.

Відповідно до п.5.4 Договору, реалізація товару вважається здійсненою з моменту передачі Товару представнику Покупця чи призначеному Покупцем Перевізнику за актом приймання-передачі Товару, або за фактом підписання представником покупця видаткової накладної на отримання Товару чи іншого документа про передачу Товару.

Відповідно до п.9.1 Договору, цей Договір набуває чинності з дня його підписання повноважними представниками Сторін.

Згідно п.9.3. Договору, будь-які зміни, доповнення і додатки до цього Договору чинні, якщо вони здійснені у письмовій формі і підписані уповноваженими на це представниками сторін, і складають його невід'ємну частину.

Відповідно до п. 9.7. Договору, він дійсний з моменту підписання і діє до 31.12.2018 року.

Згідно п.9.8. Договору, Договір вважається пролонгованим на наступний період, якщо жодна з Сторін до закінчення терміну дії даного Договору письмово не повідомила про розірвання, а інша сторона письмово не підтвердила отримання листа про розірвання даного Договору.

Відповідно до п.9.9 Договору, договір в будь якому випадку вважається чинним до моменту виконання Сторонами усіх своїх грошових зобов'язань за ним.

На виконання умов Договору Відповідачем 19.09.2018 року Позивачу поставлено Товар на загальну суму 32 200,00 грн. (тридцять дві тисячі двісті гривень 00 коп.), що підтверджується накладною № 19/09/18 від 19 вересня 2018 року.

Після отримання товару, відповідно до умов Договору, ТОВ «Перфект Пак» здійснило наступні оплати: 19.09.2018 року на суму 10 000,00 грн.(платіжне доручення № 14694); 20.09.2018 року на суму 10 000,00 грн. (платіжне доручення № 14708); 20.09,2018 року на суму 10 000,00 грн. (платіжне доручення № 14720); 25.09.2018 року на суму 2 200,00 грн. (платіжне доручення № 14768); 28.09.2018 року на суму 11 500,00 грн. (платіжне доручення № 14846).

Таким чином Позивачем проведено оплати в загальному розмірі на суму 43 700,00 грн. (сорок три тисячі сімсот гривень 00 коп.). Зазначене вище підтверджується, зокрема, оборотно-сальдовою відомістю по рахунку 3711 за січень 2018 - листопад 2018 року, актом звіряння взаємних розрахунків за період: 01.01.2018-27.11.2018.

З 28.09.2018 року Відповідачем товар не поставлявся, у зв'язку із чим виникла заборгованість на загальну суму 11 500,00 грн. Після цього Позивачем 26.10.2018 року на адресу Відповідача направлена Претензія №26/10/18-1 щодо невиконання умов договору поставки № П19/09-18 від 19 вересня 2018 року.

Зазначену Претензію Відповідач отримав 01.11.2018 року. Відповідно до змісту Претензії погашення заборгованості Відповідач повинен був здійснити протягом 3 (трьох) календарних днів з дня отримання претензії.

Станом на 28.11.2018 року, 28 днів з дня отримання претензії. Відповідачем борг непогашено.

Як зазначає позивач станом на день позовної заяви, у Відповідача перед Позивачем наявна заборгованість за Договором за основним зобов'язанням, а саме у зв'язку з непоставленням Товару та неповерненням грошових коштів Позивачу, в загальному розмірі 11 500,00 грн.

В порядку ст.625 ЦК України позивач заявив вимоги про стягнення 31,19 грн. 3% річних та 195,50 грн. інфляційних нарахувань.

При прийнятті рішення суд виходив із наступного.

Відповідно до положень ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Частиною 1 ст. 626 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Як визначено п. 3 ч. 1 ст. 174 ГК України, господарські зобов'язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно з ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Договір №П19/09-18 від 19.09.2018 року, на підставі якого заявлено позовні вимоги, за своєю правовою природою є договором купівлі-продажу.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічні вимоги встановлені ст. 193 ГК України.

Згідно із ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Беручи до уваги умови договору від 19.09.2018р. №П19/09-18, судом встановлено, що у даному договорі визначено ряд умов для поставки товару, а саме:

- повідомлення Постачальника про наявність замовлення (письмово, засобами телефонного зв'язку) із зазначенням найменування Товару, його кількості, дати та орієнтовного часу поставки, а також іншої інформації, необхідної для виконання замовлення Постачальником (п.4.1);

- формування партії Товару/що відповідає характеристикам, у випадку наявності можливості продажу Товару, визначеного замовленням не пізніше 3 (трьох) робочих днів з моменту отримання замовлення (п.4.2).

- рахунок на здійснення оплати за замовлений товар надається фактом/електронною поштою на адресу Покупця, зазначену в цьому Договорі для погодження (п.4.3);

- зобов'язання Постачальника підготувати Товар, відповідно до погодженого замовлення до відвантаження Перевізнику (або безпосередньо покупцю, відповідно до умов замовлення) впродовж 5-ти робочих днів з моменту отримання замовлення (п.5.1).

- сповіщення Постачальником Покупця про готовність Товару до відвантаження не пізніше 1 робочого дня до запланованої дати відвантаження.

З даних умов договору вбачається, що сторонами обумовлено поставку Товару на підставі поданого замовлення.

Доказів виконання сторонами зазначених вище умов договору для здійснення поставки товару, позивачем до справи не надано, а також, як вбачається судом, не встановлено конкретного строку для відповідача (продавця) для поставки товару.

Як визначено ч.2 ст.693 ЦК України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

В претензії від 26.10.2018р. №26/10/18-1 позивач просить відповідача протягом 3-х днів повернути перераховані згідно договору від П-19-09-18 від 19.09.2018р. грошові кошти в розмірі 11500 грн., вимога про поставку товару у даній претензії позивачем не заявлялась. Інших доказів, які б свідчили про заявлену покупцем продавцю вимогу (в порядку ч.2 ст.530 ЦК України) поставити товар, матеріали справи не містять, позивачем такі докази до справи не подані.

Усні твердження позивача про те, що замовлення з визначеною номенклатурою товару та встановленими покупцем строками його передачі (п.4.1) доводились позивачем до відома відповідача по телефону не беруться судом до уваги, оскільки такі твердження не можуть визнаватись належними та допустимими доказами на підтвердження доводів позивача про виконання ним зобов'язань згідно п.4.1 Договору, оскільки не підтверджують саме доведення покупцем відповідачеві номенклатури товару, який мав би бути переданий за Договором та строків передачі товару.

Судом також з'ясовано, що рахунки на оплату товару не виставлялись, видаткові накладні не виписувались, оскільки товар не відвантажувався (п.п.4.2, 4.3 Договору). Матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження існування домовленості між продавцем і покупцем як станом на момент звернення з позовом до суду так і станом на час розгляду спору по суті стосовно самого товару (вид Товару, номенклатура, кількість, об"єми, одиниця виміру, ціна тощо), так і щодо строків передачі товару Покупцю.

Частиною 1 ст. 663 ЦК України продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк - відповідно до положень ст. 530 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно ч.2 ст.530 ЦК України , якщо строк (термін) виконання боржником обов"язку не встановлений або визначений моментом пред"явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов"язок у семиденний строк від дня пред"явлення вимоги, якщо обов"язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 2 ст. 693 ЦК України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Отже, зі змісту зазначеної норми права можна зробити висновок, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов'язання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати.

При цьому, можливість обрання певного визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця.

Однак, у даному випадку, строк передачі товару ( як і відомості про товар) у Договорі не визначено, доказів того, що позивач вимагав поставку товару за Договором (ч.2 ст.530 ЦК України) матеріали справи не містять. Неналежне виконання продавцем свого зобов'язання зі своєчасного передання товару покупцю, тобто, у встановлені строки, не доведено, відтак, умови для застосування положень ч.2 ст.693 ЦК України відсутні.

Строк дії Договору встановлено до 31 грудня 2018 року (п.9.7).

Договір вважається пролонгованим на наступний період, якщо жодна з Сторін до закінчення терміну дії даного Договору письмово не повідомила про розірвання, а інша сторона письмово не підтвердила отримання листа про розірвання даного Договору (п.9.8).

Доказів розірвання Договору матеріали справи не містять і на такі обставини сторони не посилаються.

Сторони погодили, що Договір діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань (п. 9.9).

Згідно п.3.2. Договору, товар за цим Договором постачається протягом строку дії цього Договору на підставі погоджених Постачальником у порядку, визначеному розділом 4 цього Договору, замовлень Покупця.

Стаття 599 ЦК України вказує на те, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Виходячи із вищенаведеного, суд приходить до висновку, що позов безпідставний, не обгрунтований, заявлена позивачем вимога є передчасною.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Статтею 16 Цивільного кодексу України, положення якої кореспондуються з положеннями статті 20 ГК України, встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

При цьому підстава позову - це фактичні обставини, на яких ґрунтується вимога позивача.

Таким чином, господарський суд з'ясувавши характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), встановивши відсутність порушеного права чи інтересу позивача з боку відповідача, дійшов висновку про відмову в позові.

Поняття і види доказів викладені у статті 73 ГПК України, згідно якої доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов'язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів (ст. 74 ГПК України).

Згідно з ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 статті 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до ст. 78 ГПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79 ГПК України).

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З приводу судових витрат суд зазначає наступне.

Статтею 123 ГПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав на сторони пропорційно до задоволених позовних вимог.

Відповідно до п.2 ч.4 ст.129 ГПК України інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача.

Враховуючи вищенаведене, та беручи до уваги відмову в задоволенні позовних вимог позивача, не підлягають відшкодуванню і понесені ним судові витрати, а саме судового збору у розмірі 1762,00 грн.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 2, 4, 7,13-14, 18, 73, 74, 76-80, 91, 123, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. В позові про стягнення заборгованості за договором поставки у розмірі 11726,69 грн. відмовити повністю.

2.Судові витрати, а саме 1762,00 грн. судового збору, сплаченого по платіжному дорученню №15662 від 28 листопада 2018 року, покласти на позивача Товариство з обмеженою відповідальністю "Перфект Пак".

Рішення суду набирає законної сили у строки передбачені ст. 241 ГПК України.

Рішення може бути оскаржене в порядку та строки передбачені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повне рішення складено 26.02.2019р.

Суддя Кітаєва С.Б.