ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" лютого 2019 р. Справа№ 910/23021/17

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коротун О.М.

суддів: Жук Г.А.

ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання Куценко К.Л.,

за участю представників сторони згідно протоколу судового засідання від 20.02.2019

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Денвер-Оіл

на рішення Господарського суду міста Києва від 27.03.2018 (повне рішення складено 10.04.2018)

у справі №910/23021/17 (суддя: Котков О.В.)

за позовом ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Денвер-Оіл

до Публічного акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Мегапром ТД

про розірвання договору поруки,

Розглянувши справу в порядку ст. 269, 270 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

УСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст заявлених вимог та рух справи

ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Денвер-Оіл звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк про розірвання договору поруки №4М13464И/П від 17.11.2016 з 26.11.2016.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідачем неналежним чином виконанувались зобовязання за договором поруки, а саме позивач вказує на невиконання відповідачем пункту 10 договору щодо передачі належним чином засвідчених копій документів, що, на думку позивача, є підставою для розірвання договору поруки в судовому порядку.

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.03.2018 у справі № 910/23021/17 в задоволенні позовних вимог ТОВ Денвер-Оіл відмовлено в повному обсязі.

Рішення обґрунтовано тим, що скільки позивачем не подано належних та допустимих доказів відповідно до вимог Господарського процесуального кодексу України на підтвердження дійсного розміру заборгованості за кредитними договорами від 02.08.2013 року №4М13464И, від 05.08.2013 року №4М13469И, від 08.04.2014 року №4М14158И, від 20.02.2015 року №4М15061И, та того, що за рахунок коштів у загальній сумі 709 274 939,95 грн позивачем було в повному обсязі погашено заборгованість за боржника за вказаними кредитними договорами, суд першої інстанції дійшов висновку про недоведеність позивачем факту виконання ним як поручителем зобов'язань боржника за кредитними договорами в повному обсязі.

3. Надходження апеляційної скарги на розгляд Північного апеляційного господарського суду та межі апеляційного перегляду рішення суду

10.05.2018 позивач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 27.03.2018 року у справі № 910/23021/17 та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваного рішення розгляд справи неодноразово відкладався.

В судове засідання 20.02.2019 зявилися представник позивача та відповідача, тертя особа до судового засідання не зявилася, своїх представників не направила, про час, дату та місце судового засідання повідомлялася належним чином у порядку ст. 120, 242 ГПК України.

Також Північний апеляційний господарський суд вбачає за необхідне зазначити, що ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Мегапром ТД було обізнано про розгляд судом апеляційної скарги ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Денвер-Оіл, що підтверджується поштовими повідомленнями штрих-коди №04 8, №04116 62636092 0, отриманими на підставі довіреності представником вказаного товариства ОСОБА_3 та листами Укрпошти № 33-К-947/К-1389 від 23.01.2019, №33-К-3240-К-3240-1-К-3240-2 від 14.02.2019.

Представник позивача підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, та просив її задовольнити. Представник відповідача заперечив проти вимог апеляційної скарги та просив у їх задоволенні відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

4. Вимоги апеляційної скарги та короткий зміст наведених в них доводів

Апеляційна скарга вмотивована тим, істотною та необхідною умовою для укладення договору поруки, відповідно до п. 8 спірного договору, було саме те, що до ТОВ «ДЕНВЕР-ОІЛ» переходять всі права кредитора по зобов'язаннях боржника - ТОВ «МЕГАПРОМ ЛТД», що узгоджується з п. 10 договору, який передбачав, що кредитор зобов'язаний у випадку виконання поручителем обов'язку Боржника за Кредитним договором передати поручителю впродовж 5 (п'яти) робочих днів Банку з моменту виконання обов'язків належним чином посвідчені копії документів, що підтверджують обов'язки боржника за кредитним договором.

Скаржник зазначає, що положення пунктів 8 та 10 договору поруки є суттєвими та важливими для поручителя тим, що передбачають, що до поручителя повинні перейти саме всі права кредитора по виконаних зобов'язаннях, а для цього банком повинні бути надані належним чином посвідчені копії документів, що підтверджують обов'язки боржника за кредитним договором.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Денвер-Оіл посилається на те, що оскільки зобов'язання ТОВ «Денвер-Оіл» за договором поруки від 17.11.16 були виконані 18.11.2016, ПАТ КБ «Приватбанк» повинно було передати ТОВ «Денвер-Оіл» належним чином завірені копії документів, що підтверджують обов'язки боржника за кредитними договорами до 25 листопада 2016, станом на дату звернення до суду. Водночас, ПАТ КБ «Приватбанк» не виконав своїх зобов'язань, передбачених п. 8 і п. 10 договору поруки та не надав ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Денвер-Оіл» належним чином завірені копії документів, які підтверджують обов'язки боржника за кредитними договорами, та засоби забезпечення вказаних обов'язків у вигляді забезпечень.

5. Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

Публічним акціонерним товариством Комерційний банк Приватбанк та ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Мегапром ТД під час апеляційного провадження до Північного апеляційного господарського суду відзивів на апеляційну скаргу не надано.

6. Фактичні обставини, неоспорені сторонами, встановлені судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції

17.11.2016 між ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Денвер-Оіл (надалі ТОВ Денвер-Оіл) та Публічним акціонерним товариством комерційний банк Приватбанк (надалі ПАТ КБ Приватбанк) було укладено договір поруки №4М13464И/П (належним чином засвідчена копія міститься в матеріалах справи, надалі за текстом договір поруки).

Предметом цього договору є надання поруки позивачем перед відповідачем за виконання ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Мегапром ЛТД (надалі ТОВ Мегапром ЛТД, третя особа) своїх зобовязань за кредитними договорами від 02.08.2013 року №4М13464И, від 05.08.2013 року №4М13469И, від 08.04.2014 року №4М14158И, від 20.02.2015 року №4М15061И. А саме, - з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни, відповідно до умов відповідних кредитних договорів (п. 2 договору поруки).

Приписами п. 5 договору поруки встановлено, що у випадку невиконання боржником обовязку, передбаченого пунктом 1 цього договору, кредитор направляє на адресу поручителя письмову вимогу із зазначенням порушеного зобовязання.

Відповідно до пункту 6 договору поруки ТОВ Денвер-Оіл зобовязаний виконати обовязок, зазначений в письмовій вимозі відповідача, впродовж 5 (пяти) календарних днів із моменту отримання вимоги, передбаченої в п. 5 цього договору.

Згідно з п. 8 договору поруки, до поручителя, що виконав обовязки боржника за кредитним договором, переходять всі права кредитора за кредитним договором і договором застави (іпотеки), укладеним в цілях забезпечення виконання зобовязань боржника перед кредитором за кредитним договором у частині виконаного зобовязання.

Приписами п. 10 договору поруки узгоджено, що кредитор зобовязаний у випадку виконання поручителем обовязку боржника за кредитним договором передати поручителю впродовж пяти робочих днів з моменту виконання обовязків належним чином засвідчені копії документів, що підтверджують обовязки боржника за кредитним договором.

Пунктом 14 договору поруки передбачено, що дострокове розірвання цього договору здійснюється за письмовою згодою сторін.

18.11.2016 позивачем було перераховано на користь відповідача 709 274 939,95 грн, а саме:

- 368 414 222,23 грн, призначення платежу - в якості виконання зобовязань за кредитним договором №4М13464И від 02.08.2013 згідно договору поруки №4М13464И/П від 07.11.2016;

- 192 112 037,10 грн, призначення платежу - в якості виконання зобовязань за кредитним договором №4М13469И від 05.08.2013 згідно договору поруки №4М13464И/П від 07.11.2016;

- 62 787 076,18 грн, призначення платежу - в якості виконання зобовязань за кредитним договором №4М14158И від 08.04.2014 згідно договору поруки №4М13464И/П від 07.11.2016;

- 85 961 604,44 грн, призначення платежу - в якості виконання зобовязань за кредитним договором №4М15061И від 20.02.2015 згідно договору поруки №4М13464И/П від 07.11.2016.

Викладене підтверджується платіжними дорученнями № 37, 38, 39, 40 від 18.11.2016 (належним чином засвідчені копії містяться в матеріалах справи).

ПОЗИЦІЯ ПІВНІЧНОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО ГОСПОДАРСЬКОГО СУДУ

7. Мотиви, з яких виходить Північний апеляційний господарський суд, та застосовані ним положення законодавства

Згідно приписів статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Оскільки між сторонами по справі внаслідок укладення договору поруки склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України, як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Відповідно до положень статті 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Статтею 531 Цивільного кодексу України передбачено право боржника виконати свій обовязок достроково, якщо інше не встановлено договором.

Проте, положеннями договору поруки встановлений наступний строк виконання позивачем зобовязання щодо повернення кредиту та сплати відсотків за користуванням кредиту 5 (пять) календарних днів із моменту отримання письмової вимоги відповідача із зазначенням порушеного зобовязання (п. 6).

Однак, відповідач не направляв на адресу відповідача відповідної письмової вимоги, всупереч ст. 555 ЦК України.

Викладене не спростовано доводами апеляційної скарги. Заявник, навпаки зазначає, що така вимога, на його погляд, не була потрібна, оскільки кошти були перераховані фактично з його поточного рахунку на виконання договорів поруки (арк. 5 апеляційної скарги).

За таких обставин, строк виконання зобовязань у позивача перед відповідачем за договором поруки станом на 26.11.2016 не настав.

Відповідно до ст. 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Згідно зі ст. 554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно зі ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов'язку боржника поручителем.

Відповідно до ч. 2 ст. 556 Цивільного кодексу України до поручителя, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов'язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання.

За приписами ч. 1 ст. 556 Цивільного кодексу України після виконання поручителем зобов'язання, забезпеченого порукою, кредитор повинен вручити йому документи, які підтверджують цей обов'язок боржника.

Проте, оскільки позивачем не подано належних та допустимих доказів відповідно до вимог Господарського процесуального кодексу України на підтвердження дійсного розміру заборгованості за кредитними договорами від 02.08.2013 №4М13464И, від 05.08.2013 №4М13469И, від 08.04.2014 №4М14158И, від 20.02.2015 №4М15061И, та того, що за рахунок коштів в загальній сумі 709 274 939,95 грн позивачем було в повному обсязі погашено заборгованість за боржника за вказаними кредитними договорами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність позивачем факту виконання ним як поручителем зобов'язань боржника за кредитними договорами в повному обсязі.

В той же час, однією з підстав позову, так і одним із доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що відповідачем не було виконано зобов'язання з передання належним чином засвідчених копій документів, що підтверджують обов'язки боржника за кредитними договорами.

Вказані дії, на думку позивача, свідчать про існування підстав для розірвання договору поруки в судовому порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 651 Цивільного кодексу України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Пунктом 14 договору поруки передбачено, що дострокове розірвання цього договору здійснюється за письмовою згодою сторін.

Статтею 654 Цивільного кодексу України встановлено, що зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Згідно ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Зазначеною правовою нормою законодавець поділяє підстави для розірвання договору у судовому порядку на законні та договірні. Так, підставами для розірвання договору, що випливають зі змісту закону є істотне порушення договору винною стороною та інші випадки, передбачені законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України).

Отже, приписи ст. 651 Цивільного кодексу України пов'язують можливість розірвання договору у зв'язку з порушенням стороною його умов лише у разі, якщо внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Істотність порушення договору визначається за об'єктивними ознаками та обставинами, що вказують на значну міру позбавлення того на, що особа розраховувала при укладенні договору.

Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. При цьому йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору. Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона. Аналогічну правову позицію наведено у постанові від 13.02.2018 року Верховного Суду по справі №924/522/17.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. 1-3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України.

Частиною 3 ст. 162 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові підстави позову.

Проте, всупереч наведених вище правових норм, позивачем належними та допустимими доказами не доведено того, що невиконання відповідачем зобов'язань з передання копій документів, що підтверджують обов'язок боржника за кредитним договором, значною мірою позбавило ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Денвер-Оіл того, на що воно розраховувало при укладенні договору.

Відповідно до частини першої статті 20 Цивільного кодексу України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

У той же час, обраний особою спосіб захисту має відповідати змісту права, характеру порушення, наслідкам цього порушення тощо.

Логічним способом захисту інтересів позивача є отримання від відповідача необхідних документів (у тому числі і в примусовому порядку) для підтвердження своїх прав щодо первісного боржника за кредитними договорами.

Проте, способом захисту порушеного права на отримання відповідних документів позивачем обрано розірвання договору поруки №4М13464И/П від 17.11.2016 з 26.11.2016.

Розірвання похідного зобовязання, яке є забезпеченням виконання обовязків первісного боржника за кредитними договорами, у даному випадку не є належним способом захисту порушеного відповідачем права позивача на отримання документів.

До того ж, колегія суддів вважає за необхідне зазначити з приводу вимоги позивача про розірвання договору саме з 26.11.2016, що частиною 3 ст. 653 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. Отже, означені вимоги в цій частині позивача також не ґрунтуються на нормах чинного законодавства.

За приписами ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно ст. 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи викладене суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивачем не було надано суду належних доказів на підтвердження істотного порушення відповідачем зобовязань, встановлених договором поруки.

Надаючи оцінку доводам всіх учасників судового процесу, судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.5 ст.236 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі Руїс Торіха проти Іспанії).

Тому судом не приймаються доводи апелянта, які не стосуються предмету доведення, виходячи з предмету та підстав спору в даній справі, з урахуванням меж, встановлених ч. 1 ст. 269 ГПК України.

За таких обставин, з огляду недоведеність позивачем наявності підстав для розірвання договору поруки в судовому порядку, позовні вимоги ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Денвер-Оіл з підстав, заявлених у позовній заяві, є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховно суду №910/1772/18 від 07.11.2018, №910/20521/17 від 08.11.2018, №910/203/18 від 20.11.2018, №910/20937/17 від 28.11.2018, які в силу ч. 4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України та ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» врахована судом апеляційної інстанції.

8. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

З огляду на викладене, позовні вимоги ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Денвер-Оіл про розірвання договору поруки №4М13464И/П від 17.11.2016 з 26.11.2016 правомірно не задоволені судом першої інстанції.

Отже, керуючись ст. 2, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276 ГПК України - суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність залишення апеляційної скарги у даній справі без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

9. Судові витрати

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги по суті, понесені судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції (судовий збір) покладаються на апелянта в порядку ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. 2, 129, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, 281 - 283 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Денвер-Оіл на рішення Господарського суду міста Києва від 27.03.2018 у справі №910/23021/17 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 27.03.2018 у справі №910/23021/17 залишити без змін.

3. Судові витрати, понесені у звязку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, покласти на ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Денвер-Оіл.

4. Матеріали справи № 910/23021/17 повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку, передбаченому ст. 286 291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 25.02.2019.

Головуючий суддя О.М. Коротун

Судді Г.А. Жук

ОСОБА_1