ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.02.2019 року м.Дніпро Справа № 904/3582/18

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Чус О.В.

судді: Кузнецов В.О., Вечірко І.О.

секретар судового засідання: Ревкова Г.О.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1, адвокат, довіреність № Ц/6-23/295-18 від 29.12.2018 р.;

від відповідача: ОСОБА_2, директор, паспорт серія АЕ № 264115 від 26.04.1996 р.;

від відповідача: ОСОБА_3, адвокат, довіреність № 1 від 27.12.2018 р.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" (Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця") в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.11.2018р., повне рішення складено 29.11.2018, суддя Мельниченко І.Ф., у справі №904/3582/18

за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", м.Львів)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Акцепт КР", м. Кривий Ріг

про стягнення штрафних санкцій у сумі 302 451,72 грн. та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2018 року Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області із позовом про стягнення 302 451,72 грн., що складають суму штрафу за порушення умов договору №Л/НХ-18132/НЮ від 13.02.2018 р. Позивач просив також зобов'язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Акцепт КР" здійснити поставку товару відповідно до умов договору.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 20.11.2018 у справі №904/3582/18 ( суддя Мельниченко І.Ф.) у задоволені позовних вимог ПАТ "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Акцепт КР» було відмовлено. Стосовно вимог щодо зобовязання Товариства з обмеженою відповідальністю «Акцепт КР» здійснити поставку товару відповідно до умов договору провадження у справі закрито.

Не погодившись з вказаним рішенням Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить суд долучити до матеріалів справи отримані докази відправки: фіскальний чек з номером ідентифікатора поштового відправлення 474 та опис вкладення надсилання письмової заявки №НХЛьв-1/1687 від 16.02.2018р., на поставку товару Відповідачу; долучити до матеріалів справи копію наказу про припинення трудових відносин структурного підрозділу «Служба матеріально-технічного забезпечення» від 03.08.2018р. №302/ос; скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.11.2018р. №904/3582/18 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Акцепт КР» задовольнити в повному обсязі.

Скаржник вважає рішення господарського суду Дніпропетровської області від 20.11.2018 у справі № 904/3582/18 прийнятим за неповного зясування обставин, що мають значення для справи.

Зокрема, скаржником зазначено причину, з підстав якої не надано докази, що підтверджують направлення заявки Відповідачу: на момент відкриття провадження судом по справі № 904/3582/18 і до винесення рішення по справі - 20.11.2018року, Позивач знав про факт існування матеріалів, які на погляд суду є належними доказами і підтверджують заявлені вимоги, але не мав змоги надати доказати надсилання письмової заявки №НХЛьв-1/1687 від 16.02.2018р., на поставку товару: Костиль колійний в кількості 73 т на загальну суму 2 175 397,08 грн., а саме: опис вкладення у цінний лист та фіскальний чек, з нижченаведених обставин.

Як зазначено скаржником, дані документи не могли бути надані для розгляду справи у господарському суді з незалежних від Позивача причин, оскільки, відправкою заявок на поставку товару, відповідно до усної вказівки начальника структурного підрозділу «Служба матеріально-технічного забезпечення», формування та надсилання заявок на поставку ТМЦ належало до обовязків начальника відділу договірної роботи структурного підрозділу «Служба матеріально-технічного забезпечення» ОСОБА_4

На момент складання позову і розгляду справи в суді, докази направлення заявки, на яку Позивач посилається, що не виконувалась Відповідачем, знаходились у начальника договірного відділу, з яким у структурного підрозділу «Служба матеріально-технічного забезпечення» вже закінчились трудові відносини, і дана особа не являлась працівником даного підрозділу (копія наказу від 03.08.2018р. №302/ос на припинення трудового договору додано до матеріалів апеляційної скарги). 18.12.2018р. з даною особою вдалось звязатись, і останньою було надано документи: фіскальний чек з номером ідентифікатора поштового відправлення 474 та опис вкладення, що повинні були стати доказами по справі, але не могли бути використані у справі, так як вже було винесення рішення по справі 20.11.2018р.

З вищенаведених підстав, скаржник вважає, що рішення винесено за браком доказів, для повного зясування всіх обставин справи. Позивачем наведено причини, чому докази не були надані в суді першої інстанції, а також до цієї апеляційної скарги надаються матеріали, що підтверджують повне виконання договору №Л/НХ-18132/НЮ від 13.02.2018р.. з сторони Позивача, та підтверджують прострочення виконання довогору поставки Відповідачем.

Як зауважено скаржником, при винесенні рішення від 20.11.2018 у справі №904/3582/18 Господарський суд Дніпропетровської області не мав можливості дослідити докази направлення заявки №НХЛьв-1/1687 від 16.02.2018, на поставку продукції, а саме: фіскальний чек з номером ідентифікатора поштового відправлення 474 та опис вкладення, які б підтвердили направлення саме заявки відповідачу, з причин що вищезазначені. У звязку з чим, судом першої інстанції не досліджено в повному обсязі обставини справи і прийнято помилкове рішення, яке підлягає скасуванню.

Позивач вважає свої вимоги законні, наполягає на притягненні до відповідальності ТОВ «Акцепт КР», і сплатити штрафні санкції згідно п.7.2 Договору за недотримання Постачальником строків, передбачених п.5.2. у розмірі 20% від вартості непоставленого товару.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить суд в клопотанні позивача про долучення до матеріалів справи додаткових доказів відмовити, залишити рішення господарського суду без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Відповідач вважає, що апелянтом не надано належних та допустимих доказів в розумінні ст.ст.76-77 ГПК України, які б свідчили про неможливість надання суду додаткових доказів з причин, що обєктивно не залежали від позивача.

Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтями 6 та 627 Цивільного кодексу України визначено свободу договору, у вигляді того, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

При цьому, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Згідно частини першої статті 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вбачається із матеріалів справи, між сторонами виникли правовідносини з поставки товару.

Судом першої інстанції встановлено, що 13.02.2018 р. Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (Покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Акцепт КР" (Постачальник) укладено договір №Л/НХ-18132/НЮ (а.с. -13-18).

За змістом п.1.1. зазначеного договору, Постачальник (відповідач) зобовязався у 2018 році поставити Покупцеві (позивачу) товар, зазначений в Специфікації № 1 (Додаток № 1), а останній прийняти і оплатити такий товар. Згідно п.1.2. договору, найменування товару костиль колійний, код ДК 021:20-8 (Залізничне обладнання).

У пункті 3.1. договору, сторони узгодили, що ціна товару визначається даним договором і приймається сторонами в національній валюті України - гривні. Постачання товару здійснюється за цінами, передбаченими у Специфікації № 1.

Відповідно до умов п.3.2. договору, його сума на момент підписання становить 2 175 397,08 грн. у тому числі ПДВ 20% - 362 566,18 грн., яка може бути зменшена за взаємною згодою сторін (п.3.3. договору).

Специфікацією № 1 до договору, сторонами погоджена поставка товару костиль колійний код ДК 021:20-8 ГОСТ 5812-82 у кількості 73,00 т. за ціною за одиницю без ПДВ 24 833,30 грн. на загальну суму (з ПДВ) 2 175 397,08 грн. ( а.с.-19).

Відповідно до п.5.1. договору, Постачальник здійснює поставку товару на умовах DAP за правилами «Інкотермс 2010» за реквізитами, зазначеними в заявці Покупця (реквізити виробничого структурного підрозділу регіональної філії «Львівська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця»).

За п.5.2. договору, поставка товару проводиться на протязі 15-ти днів після письмової заявки Покупця (Структурний підрозділ «Служба матеріально-технічного забезпечення» регіональної філії «Львівська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця»). За умовами п.5.4. договору, датою поставки товару вважається дата підписання сторонами акту приймання-передачі товару.

Позивачем до матеріалів справи залучена копія заявки № НХЛьв-1/1687 від 16.02.2018 р. на поставку костиля колійного в кількості 73 т на загальну суму 2 175 397,08 грн. ( а.с.-24).

Звертаючись із даним позовом, позивач посилався на те, що поставка товару за вказаною вище заявкою здійснена позивачем з порушенням строків, встановлених договором та не в повному обсязі, вказуючи про те, що поставка товару на суму 573 559,84 грн. відповідачем взагалі здійснена не була. Вказані обставини, на думку позивача, є підставою для застосування до ТОВ "Акцепт КР" відповідальності, передбаченої у п. 7.2. договору.

Відмовляючи у задоволені позову в частині вимоги щодо стягнення штрафу в сумі 302 451,72 грн. суд першої інстанції виходив з наступного.

Відповідно до п. 5.2 Договору сторони дійшли згоди про те, що поставка товару здійснюється на протязі 15-ти днів після письмової заявки Покупця (Структурний підрозділ «Служба матеріально-технічного забезпечення» регіональної філії «Львівська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця»).

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на заявку № НХЛьв-1/1687 від 16.02.2018 р. про здійснення поставки товару, яка надійшла на адресу підприємства ТОВ "Акцепт КР" 28.02.2018 р.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Документального підтвердження, яке б свідчило про надсилання вказаної вище заявки на адресу відповідача та доказів, які б свідчили про отримання відповідачем (Постачальником) такої заявки, позивач на момент розгляду спору в суді першої інстанції не надав.

Господарський суд Дніпропетровської області відхилив посилання позивача на інформацію, зазначену на сайті сервісу відстеження пересилань Укрпошти (посилання http://ukrposhta.ua/vidslidkuvatі-forma-poshuku) з штрихкодовим ідентифікатором поштового відправлення № 474, оскільки ця інформація не містить даних про те, хто є відправником та одержувачем, не вказано адресу одержувача, які саме документи та за яким договором за цим відправленням направлялись відповідачу.

Колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що вищевказана інформація, зазначена на сайті сервісу відстеження пересилань Укрпошти (посилання http://ukrposhta.ua/vidslidkuvatі-forma-poshuku) з штрихкодовим ідентифікатором поштового відправлення № 474 до матеріалів справи не долучена. Доводи позивача, що поштове відправлення №474 вручено адресату 28.02.2018 року належними та допустимими доказами не підтверджено.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення вимог позивача, щодо стягнення штрафу в сумі 302 451,72 грн з огляду на те, що позивачем не доведено факт отримання відповідачем спірної заявки щодо обсягів та строків поставки товару, відповідно не доведено останнім і факт порушення відповідачем строків поставки товару.

Щодо доводів скаржника у апеляційній скарзі про те, що на момент відкриття провадження у справі і до винесення рішення позивач знав про існування доказів направлення письмової заявки № НХЛьв-1/1687 від 16.02.2018 р. про здійснення поставки товару, але не мав змоги надати цей доказ з незалежних від нього причин, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за доцільне надати відповідну оцінку.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Судовий розгляд справи базується на принципах рівності та змагальності.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з ч. 3 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

З матеріалів господарської справи вбачається, що позивач до суду першої інстанції доказів направлення письмової заявки № НХЛьв-1/1687 від 16.02.2018 р. про здійснення поставки товару не надавав, про причини неможливості надання відповідного доказу суд не інформував.

Оскаржуючи рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.11.2018 року у справ № 904/3582/18, Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" посилалося на наступні обставини неможливості надання доказів до суду першої інстанції з незалежних від позивача обставин. Відправкою заявок на поставку товару, відповідно до усної вказівки начальника структурного підрозділу «Служба матеріально-технічного забезпечення» належало до обовязків начальника відділу договірної роботи структурного підрозділу «Служба матеріально-технічного забезпечення» ОСОБА_4 На момент складання позову і розгляду справи у суді докази направлення заявки знаходилися у начальника договірного відділу, з яким у структурного підрозділу «Служба матеріально-технічного забезпечення» вже закінчилися трудові відносини і дана особа не являлась працівником даного підрозділу. Копія наказу від 03.08.2018 року № 302/ос додана до матеріалів апеляційної скарги. Протягом перебування справи у суді, зазначені докази були у володінні ОСОБА_4, з якою не було можливості звязатися. 18.12.2018 року дана особа надала фіскальний чек з номером ідентифікатора поштового відправлення та опис вкладення.

Господарський суд апеляційної інстанції врахував зазначені вимоги Господарського процесуального кодексу України та зауважує на тому, що позивач жодних доказів на підтвердження неможливості подання вказаного доказу відправки заявки до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього, не надав. Клопотань (заяв) позивача щодо витребування доказів до суду першої інстанції не надходило.

У зв'язку з чим вказані докази не можуть бути прийняті та оцінені судом апеляційної інстанції в силу ст. 269 ГПК України, оскільки такі докази приймаються судом у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що обєктивно не залежали від нього.

Відносно вимог, щодо зобов'язання ТОВ "Акцепт КР" здійснити поставку товару відповідно до умов договору, слід зазначити наступне.

Відповідачем до матеріалів справи залучено видаткову накладну № РН-0000357 від 29.08.2018 р., яка свідчить про те, що останнім на адресу позивача було здійснено поставку товару, передбаченого умовами договору на суму 573 559,84 грн. Вказана поставка була здійснена після звернення позивача з позовом, у зв'язку з чим, як вірно визначив суд першої інстанції, провадження у справі в цій частині підлягає закриттю.

За встановлених судом обставин справи, рішення Господарського суду прийняте відповідно до норм матеріального та процесуального права з урахуванням фактичних обставин справи, підстави, встановлені ст. 277 Господарського процесуального кодексу України, для його скасування відсутні; рішення суду підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на апелянта.

На підставі постанови Кабінету Міністрів України від 31.10.2018 №938 «Деякі питання акціонерного товариства «Українська залізниця», змінено тип публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» з публічного на приватне та перейменовано його в Акціонерне товариство «Українська залізниця».

Керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" (Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця") в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.11.2018р. у справі №904/3582/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у двадцятиденний строк до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 20.02.2019 р.

Головуючий суддя О.В. Чус

Суддя В.О. Кузнецов

Суддя І.О. Вечірко