ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

18 лютого 2019 р. Справа № 903/837/18

Господарський суд Волинської області у складі судді Костюк С. В., за участі секретаря судового засідання Коритан Л.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження справу №903/837/18

за позовом Фізичної особи - підприємця Шугая Петра Васильовича

до відповідача: Луцької міської ради

про визнання договору оренди землі поновленим, визнання недійсним та скасування рішення,

за участю представників-учасників справи:

від позивача: Ольховський М. В., ордер серія ВЛ № 000,050770;

від відповідача: Лабінська Л.О., довіреність № 1.1-8/1828 від 21.03.2018 року.

Права та обов'язки учасникам судового процесу роз'яснені відповідно до ст.ст. 42, 46 ГПК України.

Відводу складу суду не заявлено.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення.

Запис розгляду судової справи здійснюється за допомогою технічних засобів, а саме: програмно-апаратного комплексу "Діловодство суду".

Суть спору: Позивач - Фізична особа - підприємець Шугай Петро Васильович звернувся до суду з позовною заявою до Луцької міської ради про визнання поновленим договору оренди землі та визнання недійсним та скасування рішення Луцької міської ради від 31.10.2018 року № 48/104 "Про відмову фізичній особі-підприємцю Шугаю П. В. у поновленні договору оренди землі для обслуговування ринку "Шанс" на вул. Кравчука (площею 0,1076 га)".

Ухвалою суду від 15.11.2018 року у справі № 903/837/18 позовну заяву Фізичної особи - підприємця Шугая Петра Васильовича було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, справу постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 11.12.2018 року, зобов'язано учасників судового процесу вчинити певні дії та надати суду відповідні додаткові матеріали.

Ухвалою суду від 11.12.2018 року відкладено підготовче засідання на 09.01.2019 року, зобов'язано позивача надати суду відповідь на відзив відповідача з відповідними доказами, які підтверджують обставини на яких ґрунтується заперечення.

Ухвалою суду від 09.01.2019 року продовжено строк підготовчого провадження до 15.02.2019 року та відкладено підготовче засідання на 05.02.2019 року.

Ухвалою суду від 05.02.2019р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 18 лютого 2019 р..

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав з підстав викладених у позові, відповіді на відзив та заяві про уточнення позовних вимог, відповідач позов заперечив з підстав викладених у відзиві.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованою Верховною Радою України (Закон України від 17.07.1997 року № 475/97 - ВР), кожній особі гарантовано право на справедливий і відкритий розгляд при визначенні її громадських прав і обов'язків впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Відповідно до ст. 2 Господарського процесуального кодексу України, одним із основних завдань господарського судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Враховуючи вищенаведене, заслухавши думку представників сторін, дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

в с т а н о в и в:

28.09.2000р. рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради № 502 погоджено підприємцю Шугаю Петру Васильовичу місце розташування торгових рядів та парковки на 42 машини на земельній ділянці загальною площею 0,19 га по вул. Кравчука за рахунок земель міськземфонду (9-10).

30.05.2001р. розпорядженням Луцького міського голови № 241-рр надано з 01 червня 2001 року статус ринку торговим рядам на території по вул. Кравчука, яка відведена Підприємцю Шугаю Петру Васильовичу(а.с.11).

08 лютого 2002 року між Луцькою міською радою (далі - Орендодавець) та Підприємцем Шугаєм Петром Васильовичем (далі - Орендар) був укладений договір оренди земельної ділянки загальною площею 1862 кв.м для довгострокового користування на умовах оренди строком на 8 років для розміщення та обслуговування торгових рядів та парковки на 42 машини на вул. Кравчука в м. Луцьку, зареєстрований в книзі реєстрації договорів на право тимчасового користування землею 12 лютого 2002 року за № 399 Луцьким міським управлінням земельних ресурсів(а.с.14).

20.11.2009р. було видано паспорт ринку «Шанс» на вул. Кравчука, № 5, затверджений директором департаменту підприємництва Луцької міської ради(а.с.12-13).

10.02.2010р. рішенням Луцької міської ради №52/277 продовжено Підприємцю Шугаю Петру Васильовичу договори оренди на новий термін на 5 років земельних ділянок (землі житлової та громадської забудови) на вул. Кравчука (кадастрові номери 220650002, 220650055, 220650056, 220650110) загальною площею 0,1852 га для обслуговування ринку «Шанс» та парковки автотранспорту, згідно з додатком.

У відповідності до зазначеного рішення 23 лютого 2010 року між Луцькою міською радою (Орендодавець) та Підприємцем Шугаєм П.В. (Орендар) укладено договір оренди землі, який зареєстрований у Волинській регіональній філії ДП «Центр ДЗК» 22 лютого 2010р. за № 37 (надалі - Договір) (а.с.30-35).

Згідно п.п. 1, 2, 14 Договору Орендодавець надає, а Орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку несільськогосподарського призначення - землі житлової та громадської забудови, яка знаходиться за адресою: м.Луцьк, вул. Кравчука (кадастровий номер 220650002), загальною площею 1076 кв.м., земельна ділянка передається в оренду для обслуговування ринку «Шанс».

Згідно п. 8 Договору, даний Договір укладено на 5 років, після закінчення строку договору орендар має переважне право на поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

Згідно п.19 Договору, передача земельної ділянки орендарю здійснюється у 15-денний строк після державної реєстрації цього Договору за актом її приймання-передачі.

На виконання умов Договору між сторонами було підписано та скріплено печатками акт прийому-передачі земельної ділянки(а.с.35).

02.02.2016р. року рішенням Луцької міської ради №3/3 продовжено підприємцю Шугаю Петру Васильовичу термін оренди земельної ділянки на вул. Кравчука строком на 1 рік, площею 0,1076 га, кадастровим номером :22:065:0002, для обслуговування ринку «Шанс», згідно з додатком, шляхом укладення додаткової угоди про поновлення договору оренди землі, на вказаних в даному рішенні умовах(а.с.36).

На виконання вищезазначеного рішення 30.05.2016р. року між Луцькою міською радою та Підприємцем Шугаєм Петром Васильовичем укладено додаткову угоду про поновлення договору оренди землі, зареєстрованого у Державному реєстрі земель від 22.03.2010 за №37 на 1 рік(а.с.38-42).

Право оренди земельної ділянки, на підставі зазначеної додаткової угоди 23.06.2016р., зареєстроване з Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, відповідно до витягу від 01.07.2016 року(а.с.43-44).

03.07.2017р. року рішенням Луцької міської ради №26/64 продовжено Фізичній особі-підприємцю Шугаю Петру Васильовичу термін договору оренди землі, зареєстрований в Державному реєстрі земель від 22.03.2010 року за №37, поновлений додатковою угодою про поновлення договору оренди землі від 30.05.2016 року, на вул. Кравчука, площею 0,1076 га, за кадастровим номером :22:065:0002, для обслуговування ринку «Шанс» згідно з додатком, строком на 1 рік, з дати закінчення договору оренди землі (до 23.06.2018), шляхом укладення додаткової угоди №2 про поновлення договору оренди землі, на вказаних в даному рішенні умовах(а.с.45-46).

На виконання вищезазначеного рішення 25.09.2017р. року між Луцькою міською радою (Орендодавець) та ФОП Шугаєм Петром Васильовичем (Орендар) укладено додаткову угоду №2 з додатками про поновлення договору оренди землі, зареєстрованого у Державному реєстрі земель від 22.03.2010 за №37, поновленого згідно з додатковою угодою про поновлення договору оренди землі від 30.05.3016 (право оренди земельної ділянки зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 23.06.2016, номер запису про інше речове право 15189010) (а.с.47-53).

Згідно п.п. 1, 2 Додаткової угоди №2 Орендодавець надає, а Орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку землі житлової та громадської забудови, яка розташована за адресою: м.Луцьк, вул. Кравчука (кадастровий номер :22:065:0002), загальною площею 0,1076 га.

Як передбачено п. 7 Додаткової угоди №2 договір укладено на 1 (один) рік з дати закінчення договору оренди землі (до 23.06.2018р.). Після закінчення строку дії Договору Орендар має переважне право поновити його на новий строк. У цьому разі Орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії Договору повідомити письмово Орендодавця про намір продовжити його дію (до листа-повідомлення про поновлення Договору Орендар додає проект додаткової угоди).

Право оренди земельної ділянки, на підставі зазначеної додаткової угоди №2, зареєстроване з Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, відповідно до витягу 09.10.2017 року (а.с.54).

14.05.2018р. року на адресу позивача надійшов лист Виконавчого комітету Луцької міської ради № 1.1.-11/3669 «Про поновлення договору оренди землі», згідно якого повідомлено про те, що договір оренди землі, що зареєстрований у Державному реєстрі земель від 22.03.2010 за №37 закінчується 23 червня 2018р. та для поновлення договору оренди землі необхідно до 24.05.2018 року заявою повідомити Луцьку міську раду про намір поновлення договорів оренди землі та надати в департамент «Центр надання адміністративних послуг м. Луцьку» документи перелік яких зазначено в формулярі заяви №Ф-01/ІК-226/29/27.

22.05.2018р. року позивачем подано відповідачу заяву про поновлення договору оренди землі, що зареєстрований у Державному реєстрі земель від 22.03.2010 за №37 для обслуговування ринку «Шанс» на вул. Кравчука (площею 0,1076 га), до вказаної заяви було додано перелік документів, необхідний для поновлення зазначеного договору (60-61).

Листом від 07.06.2018 року №Ш-1821/1,2-025 Виконавчий комітет Луцької міської ради повідомив позивача, що на підставі поданої ним заяви від 22.05.2018 року та документів, управлінням земельних ресурсів Луцької міської ради підготовлені відповідні проекти рішень, які передані у відділ секретаріату Луцької міської ради для включення до переліку питань, що пропонуються для почергового розгляду на засіданнях постійної комісії з питань земельних відносин та земельного кадастру та сесії Луцької міської ради(а.с.62).

Відповідно до витягу з протоколу пленарного засідання сорок третьої сесії міської ради сьомого скликання від 27.06.2018 року, питання про поновлення договору оренди землі Фізичній особі-підприємцю Шугаю П.В. для обслуговування ринку «Шанс» на вул. Кравчука (площею 0,1076 га) розглянуте на сесії Луцької міської ради, проте рішення не прийняте(а.с.63), у зв'язку з чим позивач 04.07.2018 року повторно звернувся до Луцької міської ради з заявою про поновлення зазначеного договору оренди землі(а.с.64).

23.07.2018р. року листом Виконавчого комітету Луцької міської ради №Ш-1821/3,4,5-025 позивачу було повідомлено, що на підставі поданих заяви, управлінням земельних ресурсів Луцької міської ради повторно підготовлено проекти рішень, зокрема: «Про поновлення договору оренди землі Фізичній особі-підприємцю Шугаю П.В. для обслуговування ринку «Шанс» на вул. Кравчука (площею 0,1076га)», які передані у відділ секретаріату Луцької міської ради для включення до переліку питань, що пропонуються для почергового розгляду на засіданнях постійної комісії з питань земельних відносин та земельного кадастру та сесії Луцької міської ради.

29.08.2018 року питання про поновлення договору оренди землі Фізичній особі-підприємцю Шугаю П.В. для обслуговування ринку «Шанс» на вул. Кравчука (площею 0,1076га) знову було розглянуте на сесії Луцької міської ради, проте згідно витягу з протоколу пленарного засідання 46 міської сесії міської ради 7 скликання, рішення не прийняте(а.с.66).

07.09.2018р. року позивач в черговий раз звернувся до Луцької міської ради з заявою про поновлення вищезазначеного договору оренди землі з проектами додаткових угод.

Виконавчим комітетом Луцької міської ради листом №П79508/226; П79519/226; П79517/226 від 17.09.2018р. року повідомлено позивача, що на підставі поданих ним заяв, управлінням земельних ресурсів Луцької міської ради повторно підготовлено проекти рішень, зокрема: «Про поновлення договору оренди землі Фізичній особі-підприємцю Шугаю П.В. для обслуговування ринку «Шанс» на вул. Кравчука (площею 0,1076 га)», які передані у відділ секретаріату Луцької міської ради для включення до переліку питань, що пропонуються для почергового розгляду на засіданнях постійної комісії з питань земельних відносин та земельного кадастру та сесії Луцької міської ради(а.с.71).

Тобто, судом встановлено, що у визначений ч. 6 ст. 33 ЗУ "Про оренду землі" місячний термін після закінчення строку дії договору оренди землі-23.07.2018р., Луцька міська рада заперечень стосовно користування позивачем спірною земельною ділянкою та поновлення договору оренди землі позивачу не надала, хоча і повинна була вчинити зазначену дію з огляду на положення зазначеної норми Закону.

Водночас, як вбачається з матеріалів справи, 31.10.2018 року рішенням Луцької міської ради №48/104 було відмовлено Фізичній особі-підприємцю Шугаю Петру Васильовичу у поновленні договору оренди землі на вул. Кравчука, площею 0,1076 га за кадастровим номером :22:065:0002, для обслуговування ринку «Шанс»(а.с.72).

Згідно п. 2 зазначеного рішення, договір оренди землі, укладений між Луцькою міською радо та Фізичною особою-підприємцем Шугаєм Петром Васильовичем зареєстрований у Державному реєстрі земель від 22.03.2010 за №37, поновленого додатковою угодою про поновлення договору оренди землі від 30.05.3016 (право оренди земельної ділянки зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 23.06.2016, номер запису про інше речове право 15189010) та додатковою угодою №2 до договору оренди землі від 25.09.2017р. (реєстрація змін до іншого речового права на земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 09.10.2017), вважати припиненим у зв'язку з закінченням строку, на який його було укладено.

Згідно довідки Головного управління ДФС у Волинській області від 15.11.2018 року станом на 06.11.2018 року заборгованість по орендній платі за землю, в тому числі по договору оренди землі №37 від 22.03.2010 року, у позивача відсутня(а.с.93).

З пояснень представника позивача та з позовної заяви, слідує, що позивач на даний час продовжує користуватись зазначеною земельною ділянкою за цільовим призначенням, для обслуговування ринку «Шанс» на вул. Кравчука, що не заперечується відповідачем.

Щодо вимоги позивача про визнання поновленим укладеного між Луцькою міською радою та Фізичною особою-підприємцем Шугаєм Петром Васильовичем договору оренди землі зареєстрованого в Державному реєстрі земель 22.03.2010 року за №37, то суд зазначає наступне.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування.

Таким чином, обов'язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

В силу ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Здійснюючи правосуддя, суд забезпечує захист гарантованих Конституцією України та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

Гарантуючи судовий захист з боку держави, Конституція України, водночас, визнає право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань і це конституційне право не може бути скасоване або обмежене (ч. 5 ст.55 Конституції України).

Відповідно до п. 2 ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Спеціальним законом, що регулює питання оренди землі, є Закон України "Про оренду землі", яким встановлено, що відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Частиною першою статті 124 Земельного кодексу України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється, зокрема, шляхом укладання договору оренди земельної ділянки.

Згідно ч. 2 ст. 4 Закону України "Про оренду землі" орендодавцями земельних ділянок, що перебувають у комунальній власності, є сільські, селищні, міські ради в межах повноважень, визначених законом.

Згідно із частиною першою статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За змістом статті 792 ЦК України майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства, щодо договору, договору найму регулюються актами земельного законодавства Земельним кодексом України, Законом України "Про оренду землі".

Законом України "Про оренду землі" визначаються умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі.

Відповідно до статті 13 Закону України "Про оренду землі" під договором оренди землі розуміється договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до ст. 31 Закону України "Про оренду землі" договір оренди припиняється в разі, зокрема, закінчення строку, на який його було укладено.

Пунктом 8 договору оренди землі від 23.02.2010р. та пунктами 7 додаткових угод до договору оренди землі від 30.05.2016р. та від 25.09.2017р. передбачено, що після закінчення строку дії договору орендар має право на поновлення його на новий строк.

Це положення договору узгоджується із загальною нормою частини першої статті 777 ЦК України та статтею 33 Закону України "Про оренду землі".

Згідно статті 33 Закону України "Про оренду землі" по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. У разі смерті орендодавця до спливу строку дії договору оренди землі орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це спадкоємця земельної ділянки протягом місяця з дня, коли йому стало відомо про перехід права власності на земельну ділянку. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення. У разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. У цьому випадку укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі здійснюється із: власником земельної ділянки (щодо земель приватної власності); уповноваженим керівником органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування без прийняття рішення органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної або комунальної власності). Керівник органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який уповноважений підписувати додаткову угоду до договору оренди землі щодо земельної ділянки державної або комунальної власності, визначається рішенням цього органу. Додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов'язковому порядку.

Таким чином, стаття 33 Закону України "Про оренду землі" фактично об'єднує два випадки пролонгації договору оренди.

Так, у частинах першій-п'ятій статті 33 цього Закону передбачено, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк.

Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі.

До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди.

При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

Реалізація переважного права на поновлення договору оренди, яка передбачена частиною першою статті 33 Закону України "Про оренду землі", можлива лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури та наявності волевиявлення сторін.

Таким чином, згідно із частинами першою - п'ятою статті 33 Закону України "Про оренду землі" у разі поновлення договору оренди землі умови договору можуть бути змінені за згодою сторін з укладенням додаткової угоди. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати чи інших істотних умов договору, передбачених статтею 15 цього Закону, переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Отже, для застосування частини першої статті 33 Закону України "Про оренду землі" та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди необхідно встановити такі юридичні факти: орендар належно виконує свої обов'язки за договором, орендар до закінчення строку дії договору повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди, орендодавець протягом місяця не повідомив орендаря про наявність заперечень та своє рішення.

Частиною шостою статті 33 Закону України "Про оренду землі" передбачена інша підстава поновлення договору оренди: у разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі, такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Частинами восьмою, дев'ятою статті 33 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов'язковому порядку; відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено в суді.

Таким чином, для поновлення договору оренди землі з підстав, які передбачені частиною шостою статті 33 Закону України "Про оренду землі", необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар продовжує користування виділеною земельною ділянкою; орендар належно виконує свої обов'язки за договором, відсутнє письмове повідомлення орендодавця про відмову в поновленні договору оренди, сторони укладають додаткову угоду про поновлення договорів оренди.

Відтак, суд зауважує, що частиною 6 статті 33 зазначеного Закону врегульовано пролонгацію договору на той самий строк і на тих самих умовах, що були передбачені договором, за наявності такого фактичного складу: користування орендарем земельною ділянкою після закінчення строку оренди і відсутність протягом одного місяця заперечення орендодавця проти такого користування (що можна кваліфікувати як "мовчазну згоду" орендодавця на пролонгацію договору).

При цьому необхідно звернути увагу, що повідомлення орендарем орендодавця про намір скористатися правом на поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі", не вимагається. Суть поновлення договору оренди згідно з цією частиною статті саме і полягає у тому, що орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку оренди, а орендодавець, відповідно, не заперечує у поновленні договору, зокрема у зв'язку з належним виконанням договору оренди землі.

Відсутність такого заперечення, як уже зазначалося, може мати прояв у "мовчазній згоді".

У контексті поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі", необхідно зауважити, що такий договір може бути поновлено виключно на тих самих умовах і на той самий строк. Тобто орендар не може вимагати поновлення договору оренди землі на інших умовах. Щодо прав та обов'язків орендодавця слід акцентувати, що він має право заперечити стосовно поновлення згідно із цією частиною статті 33 Закону України "Про оренду землі", і таке заперечення має бути заявлено саме протягом одного місяця після закінчення дії договору оренди землі, що безпосередньо випливає зі змісту частини 6 зазначеної статті.

У подальшому, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення дії договору оренди і орендодавець не надав заперечень стосовно поновлення цього договору протягом одного місяця після його закінчення, орендар має право звернутися із вимогою про визнання укладеною угоди про поновлення договору на тих самих умовах і на той самий строк. Орендодавець, у свою чергу, в будь-який час до укладення додаткової угоди стосовно поновлення договору на той самий строк і на тих самих умовах може звернутися із вимогою про звільнення земельної ділянки. Тобто договір оренди землі вважатиметься поновленим лише у разі укладення додаткової угоди, про що безпосередньо зазначено у частині 8 статті 33 Закону України "Про оренду землі". При цьому відмову або зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено у суді.

Правову позицію щодо розрізнення цих підстав сформульовано Верховним Судом України, зокрема, у постанові від 25.02.2015р. у справі № 6-219цс14 і Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 10.04.2018р. у справі № 594/376/17-ц та від 10.09.2018р. у справі №920/739/17.

Отже, підстави для поновлення договору оренди земельної ділянки, передбачені у частинах 1- 5 і частині 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі", не пов'язані одна з іншою.

Вказана норма у частині першій регламентує переважне право орендаря перед іншими особами на укладення договору оренди землі, а в частині шостій-підстави поновлення договору оренди, у разі якщо орендар продовжує користуватись земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди.

Законом не встановлений початок перебігу строку для надсилання повідомлення орендодавця. В даному випадку має значення лише те, чи закінчився встановлений законом місячний строк для повідомлення орендодавцем про відмову в поновленні договору оренди, оскільки саме з його закінченням пов'язане продовження договору оренди на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Відтак, якщо на дату закінчення строку договору оренди і протягом місяця після закінчення цього строку мали місце обґрунтовані заперечення орендодавця щодо поновлення договору на новий строк, то такий договір припиняється.

Як зазначалося вище, 14.05.2018р. Луцька міська рада на адресу ФОП Шугая П.В. надіслала лист №1.1-11/3669 в якому повідомила позивача про те, що договір оренди землі, зареєстрований у Державному реєстрі земель від 22.03.2010р. за №37, поновлений згідно з додатковою угодою про поновлення договору оренди землі від 30.05.2016р. (право оренди земельної ділянки зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 23.06.2016р., номер запису про інше речове право 15189010) закінчує свою дію 23.06.2018р., з огляду на що пропонувала ФОП Шугаю П.В. повідомити до 24.05.2018р. Луцьку міську раду про намір поновлення вказаного договору оренди землі.

На виконання листа Луцької міської ради від 14.05.2018р. №1.1.-11/3669, пункту 8 укладеного договору оренди землі та пунктів 7 додаткових угод про поновлення договору оренди землі згідно ст. 33 ЗУ "Про оренду землі", у зв'язку із закінченням строку дії договору, позивач звернувся до відповідача із заявою від 22.05.2018р. в якій просив поновити договір оренди землі. До заяви позивачем були додані документи згідно опису №44225 прийняття документів.

Вказана заява була отримана Луцькою міською радою 22.05.2018р. про що свідчить відтиск штемпеля про реєстрацію вхідної кореспонденції.

За таких обставин суд вважає, що орендар належним чином виконав свій обов'язок щодо повідомлення орендодавця не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору про намір його поновити, як це передбачено умовами договору оренди землі та додаткових угод про поновлення договору оренди землі та не суперечить вимогам ст. 33 Закону України "Про оренду землі".

В свою чергу, відповідач після отримання листа позивача протягом місяця не розглянув дану заяву, не узгодив з орендарем істотних умов договору, не прийняв рішення та не уклав додаткової угоди про поновлення договору оренди, або не повідомив орендаря про відмову в продовженні договору в разі недосягнення згоди щодо істотних умов договору.

Тобто відповідачем був порушений місячний термін для повідомлення орендаря про прийняте рішення, що, у свою чергу, дало позивачу підставу розраховувати на можливість поновлення договору оренди землі в силу закону.

Листи Луцької міської ради від 07.06.2018р. №Ш-1821/1,2-025, від 23.07.2018р. №Ш-1821/3, 4, 5-025, від 17.09.2018р. №П79508/226, П79519/226, П79517/226 не містять відмови позивачу у поновленні договору оренди землі, дані листи були надіслані позивачу як відповідь на його заяви від 22.05.2018р., від 04.07.2018р. та від 07.09.2018р. про те, що управлінням земельних ресурсів Луцької міської ради підготовлено відповідні проекти рішень "Про поновлення договору оренди землі Фізичній особі-підприємцю Шугаю П.В. для обслуговування ринку "Шанс" на вул. Кравчука (площею 0,1076га)", які будуть передані у відділ секретаріату Луцької міської ради для включення до переліку питань, що пропонуються для почергового розгляду на засіданнях постійної комісії з питань земельних відносин та земельного кадастру та сесії Луцької міської ради.

Господарський суд враховує, що за змістом статті 33 Закону України "Про оренду землі" законодавчо відокремлено право на укладення договору оренди на новий строк шляхом укладення додаткової угоди, яке має бути реалізовано до спливу строку договору оренди землі, що закріплено у частинах 1 - 5 цієї норми, від права вважати продовженим договір оренди землі, у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди землі за відсутності протягом одного місяця після спливу терміну дії договору листа - повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні цього договору оренди, визначене у інших частинах цієї статті.

Відповідні положення у вказаних частинах зазначеної статті дозволяють продовжувати орендні правовідносини, але у першому випадку це право повинно бути реалізовано до спливу договору оренди, а у другому - воно може настати за відсутності заперечення іншої сторони протягом визначеного терміну після закінчення строку дії договору оренди землі.

Поняття переважного права орендаря перед іншими особами означає надання йому переваги орендодавцем у разі наявності пропозицій інших господарюючих суб'єктів, що містять умови рівні з умовами особи, що наділена переважним правом. Тобто, поновлення договору оренди земельної ділянки у такий спосіб можливе виключно за інших рівних умов з іншими особами - претендентами на право оренди цієї земельної ділянки.

Між тим, матеріалами справи не встановлено обставин надання земельної ділянки, яка орендується позивачем за Договором, іншим особам на будь-якому правовому титулі. Не повідомляє про вказане і позивач у справі.

Оскільки переважне право на поновлення договору оренди землі на новий строк може бути реалізоване перед іншими претендентами на оренду і за інших рівних умов, а із встановлених обставин в даній справі не встановлено існування прав або інтересів до відповідної земельної ділянки інших осіб, суд приходить до висновку, що переважне право позивача на укладення Договору перед іншими особами (частини 1 - 5 статті 33 Закону) не є порушеним, а тому підстави для поновлення Договору у спосіб, передбачений частинами 1 - 5 статті 33 Закону, відсутні.

В даному випадку, позивач просить поновити договір оренди землі на підставі ч. 6 ст. 33 статті 33 Закону України "Про оренду землі".

Відтак, судом засвідчується, що у встановлений ч. 6 ст. 33 ЗУ "Про оренду землі" місячний термін після закінчення строку дії договору оренди землі-23.07.2018р., Луцька міська рада заперечень стосовно користування позивачем спірною земельною ділянкою та поновлення договору оренди землі позивачу не надала, хоча і повинна була вчинити зазначену дію з огляду на положення ст. 33 ЗУ "Про оренду землі".

Водночас, лише 31.10.2018р., тобто після закінчення строку дії договору оренди землі-23.06.2018р., та після спливу місячного строку закінчення дії договору оренди землі-23.07.2018р., Луцькою міською радою було прийнято рішення №48/104 "Про відмову Фізичній особі-підприємцю Шугаю П.В. у поновленні договору оренди землі для обслуговування ринку "Шанс" на вулиці Кравчука (площею 0,1076 га)".

В обґрунтування вказаного рішення міська рада вказала, що враховуючи відсутність проектно-дозвільної документації на встановлення металевих конструкцій, рішення Луцької міської ради від 28.12.2016р. №16/29 "Про затвердження звіту тимчасової контрольної комісії міської ради з питань врегулювання діяльності ринків на території міста Луцька", підстави для поновлення договору оренди землі відсутні.

Так рішенням Луцької міської ради №16/29 від 28.12.2016р. вирішено затвердити звіт тимчасової контрольної комісії міської ради з питань врегулювання діяльності ринків на території міста Луцька, згідно з додатком; оприлюднити рішення на офіційному сайті міської ради та в газеті "Луцьким замок"; контроль за виконанням даного рішення покласти на заступника міського голови та постійну комісію міської ради з питань генерального планування, будівництва, архітектури та благоустрою, житлово-комунального господарства, екології, транспорту та енергозбереження.

Із Звіту про роботу тимчасової контрольної комісії міської ради з питань врегулювання діяльності ринків на території міста Луцька (додаток до рішення міської ради №16/29 від 28.12.2016р.) вбачається, що в результаті проведеної роботи тимчасова комісія з питань врегулювання діяльності ринків території міста Луцька вирішила щодо ринку "Шанс" на вул. Кравчука (ФОП Шугай П.В.) здійснити такі зауваження: на земельній ділянці (кадастровий номер 220650055), що має цільове призначення для обслуговування денної стоянки автомобілів для обслуговування ринку, знаходяться 2 металеві конструкції, а тому вказана земельна ділянка використовується не за цільовим призначенням. Водночас, у вказаному звіті рекомендовано: Луцькій міській раді не поновлювати договір оренди землі від 23.02.2010р. земельної ділянки (кадастровий номер 220650055) загальною площею 395 кв.м. на новий строк; зобов'язати управління земельних ресурсів надіслати до 01.03.2017р. орендарю відповідне повідомлення щодо припинення договору оренди землі та в подальшому вжити заходів щодо повернення земельної ділянки до комунальної власності; доручити Департаменту муніципальної поліції вжити заходів щодо знесення металевих конструкцій на вказаній земельній ділянці; розглянути можливість передачі вказаної земельної ділянки КП "АвтоПаркСервіс" для організації стоянки і парковки та для здійснення статутної діяльності(а.с.74-76).

Проте згідно постанови №566/567 адміністративної комісії при виконавчому комітеті Луцької міської ради від 04.07.2017р. постановлено справу відносно ФОП Шугая П.В. закрити за відсутністю події і складу адміністративного порушення передбаченого ст. 152, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247, ст. 280, п. 3 ч. 1 ст. 284 КУпАП (а.с. 77).

Разом з тим, матеріалами судової справи підтверджується, що позивач, як протягом строку дії договору оренди землі -до 23.06.2018р., так і протягом місяця по закінченню строку його дії-до 23.07.2018р. не отримував від Луцької міської ради будь-яких заперечень (рішень) стосовно відмови у поновленні договору оренди землі. Крім того, з довідки ГУ ДФС у Волинській області №1722/Ш/03-20-55-13 від 15.11.2018р. вбачається відсутність заборгованості по орендній платі за землю станом на 06.11.2018р..

Відповідачем факт продовження користування позивачем земельною ділянкою після закінчення строку дії договору не спростовано, доказів направлення відповідачем на адресу позивача заперечення у поновленні договору протягом строку, встановленого частиною 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі", суду не надано.

За таких обставин, судом встановлено факт порушення відповідачем місячного строку для повідомлення орендареві про прийняте рішення, що, у свою чергу, дало позивачу підстави розраховувати на можливість поновлення договору оренди землі в силу закону, а саме частини 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі".

Відповідно до статті 3 Цивільного кодексу України принципи справедливості, добросовісності та розумності є однією із фундаментальних засад цивільного права, спрямованою, у тому числі, на утвердження у правовій системі України принципу верховенства права. При цьому добросовісність означає прагнення особи сумлінно використовувати цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов'язків, що зокрема підтверджується змістом частини 3 статті 509 цього Кодексу. Отже, законодавець, навівши у тексті Цивільного кодексу України зазначений принцип, установив у такий спосіб певну межу поведінки учасників цивільних правовідносин, тому кожен із них зобов'язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов'язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам та інтересам інших осіб. Цей принцип не є суто формальним, оскільки його недотримання призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту. Саме тому у конкретних правовідносинах, зокрема щодо поновлення договору оренди землі на підставі статті 33 Закону України "Про оренду землі", добросовісність орендодавця по суті становить гарантію дотримання прав менш захищеної сторони, якою у спірних правовідносинах є орендар.

За встановлених судом обставин продовження користування позивачем земельною ділянкою під час та після закінчення строку дії договору по даний час, здійснення позивачем орендних платежів за користування земельною ділянкою по даний час, а також відсутність протягом місяця після закінчення строку дії договору оренди землі заперечень Луцької міської ради стосовно поновлення договору оренди землі на той самий строк і на тих самих умовах, орендодавець порушив право позивача на встановлений законом порядок розгляду питання щодо укладення додаткової угоди до договору на той самий строк і на тих самих умовах.

Також суд приймає до уваги висновки, викладені у рішеннях Європейського суду з прав людини: за обставинами справи "Стретч проти Сполученого Королівства" вирішуючи питання про те, чи був дотриманий сторонами справедливий баланс між інтересами суспільства та правами заявника Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 24.06.2003 відзначив, що місцева влада отримала узгоджену з заявником орендну плату і не стояло питання про те, що дії органу були спрямовані проти інтересів суспільства чи що порушувалися інтереси якоїсь третьої сторони, або що продовження терміну оренди могло бути всупереч з якою-небудь передбаченою законом функцією органу влади. Оскільки сама місцева влада при укладенні договору вважала, що вона має право продовжити терміни його дії, то заявник міг на розумних підставах сподіватися на виконання цих умов. Він не тільки мав право законного очікування отримання майбутніх доходів від зроблених ним капіталовкладень, але можливість продовження терміну дії договору оренди була важливим елементом його підприємницької діяльності з огляду на зобов'язання, взяті ним на себе, і взагалі періоду часу, що скоротився, за який він міг розраховувати на відшкодування своїх витрат; у рішенні Європейського суду з прав людини від 24.06.2003 у справі "Стретч проти Об'єднаного Королівства Великобританії та Північної Ірландії" встановлено, що особа (орендар) мала принаймні законне сподівання на реалізацію передбаченого договором права на продовження договору оренди і в цілях ст. 1 Першого протоколу таке сподівання можна вважати додатковою частиною майнових прав, наданих їй муніципалітетом за орендним договором.

У ході розгляду справи судом був встановлений факт вчинення орендарем конклюдентних дій, які полягають у продовженні користування спірною земельною ділянкою, внесення відповідної орендної плати після закінчення строку дії договору, що свідчить про намір скористатися своїм правом на поновлення договору оренди землі.

Так, позивач після закінчення строку дії договору оренди належним чином виконує свої обов'язки за спірним договором, продовжує використовувати спірну земельну ділянку та має намір у подальшому нею користуватись, сплачуючи орендну плату. При цьому, відповідач рішення про відмову в поновленні договору приймав виходячи за рамки норм, зокрема як вимог так і строків, передбачених частиною 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі".

Отже, вимоги позивача в частині визнання поновленим укладеного між Луцькою міською радою та фізичною особою-підприємцем Шугаєм Петром Васильовичем договору оренди землі зареєстрованого в Державному реєстрі земель 22.02.2010 року за №37, поновленого додатковою угодою про поновлення договору оренди землі від 30.05.3016 (право оренди земельної ділянки зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 23.06.2016, номер запису про інше речове право 15189010) та додатковою угодою №2 до договору оренди землі від 25.09.2017, площею 0,1076 га для обслуговування ринку «Шанс» на вул. Кравчука в м. Луцьку, кадастровий номер :22:065:0002, на тих самих умовах і на той самий строк, які були передбачені договором є правомірними, обґрунтованими, а тому є такими, що підлягають задоволенню.

Щодо вимоги позивача про визнання недійсним та скасування рішення Луцької міської ради №48/104 від 31.10.2018р. "Про відмову фізичній особі-підприємцю Шугаю Петру Васильовичу у поновлені договору оренди землі для обслуговування ринку "Шанс" на вул. Кравчука (площею 0,1076 га.)", суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно преамбули Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" цей Закон відповідно до Конституції України визначає систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування.

За приписами п. 34 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в України" виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради, вирішується питання регулювання земельних відносин відповідно до закону.

У відповідності до ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Відповідно до ст. 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов'язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача у справі.

В силу положень ст. 12 Земельного кодексу України, ст. 140 Конституції України Луцька міська рада як орган місцевого самоврядування розпоряджається земельними ділянками комунальної власності. В той же час, таке розпорядження землями комунальної власності не є безумовним та повинно здійснюватися із дотриманням вимог діючого законодавства.

Підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов'язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача у справі. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, у господарського суду немає правових підстав для задоволення позову.

Як було встановлено судом, позивач виконав всі передбачені ч. 6 ст. 33 Закону України "Про оренду землі" дії, необхідні для оформлення права подальшого користування земельною ділянкою на умовах оренди.

Зазначені положення ст. 33 Закону України "Про оренду землі" передбачають обов'язковість пролонгації договору оренди земельної ділянки (відновлення на той самий строк і на тих самих умовах) за відсутності заперечень орендодавця протягом одного місяця, і не вимагають наявності рішення орендодавця на поновлення договору оренди землі (в якості обов'язкового підстави для його продовження).

Необхідна згода орендодавця вважається отриманою за відсутності його письмових заперечень протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору оренди землі, тобто шляхом вчинення ним дій - бездіяльності, відповідно до ч. 3 ст. 205 Цивільного кодексу України.

Таким чином, рішення Луцької міської ради №48/104 від 31.10.2018р. "Про відмову Фізичній особі-підприємцю Шугаю Петру Васильовичу у поновлені договору оренди землі для обслуговування ринку "Шанс" на вул. Кравчука (площею 0,1076 га)" суперечить положенням ст. 33 Закону України "Про оренду землі", було прийнято з порушенням строку встановленого ст. 33 Закону України "Про оренду землі", а саме після спливу місяця з моменту закінчення строку дії договору, лише 31.10.2018р. та порушує право позивача на користування земельною ділянкою на умовах оренди, а тому підлягає скасуванню.

Крім того, господарський суд зазначає, що у практиці Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Спорронґ і Льоннрот проти Швеції" від 23.09.1982, "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства" від 21.02.1986, "Щокін проти України" від 14.10.2010, "Серков проти України" від 07.07.2011, "Колишній король Греції та інші проти Греції" від 23.11.2000, "Булвес" АД проти Болгарії" від 22.01.2009, "Трегубенко проти України" від 02.11.2004, "East/West Alliance Limited" проти України" від 23.01.2014) визначено три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: (1) чи є втручання законним; (2) чи переслідує воно "суспільний", "публічний" інтерес; (3) чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону.

Як встановлено судом під час розгляду цієї справи, прийняття спірного рішення міською радою відбулось із порушенням цілої низки нормативно-правових актів, зокрема Цивільного, Господарського кодексів України, Закону України "Про оренду землі". Отже, критерій законності у цьому контексті не дотримано.

Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення "суспільного", "публічного" інтересу, при визначенні якого Європейський суд з прав людини надає державам право користуватися "значною свободою розсуду". Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності об'єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.

При цьому суд зазначає, що громадські інтереси не можуть бути зведені до інтересів окремих індивідів, оскільки вони не можуть бути розцінені, як "суспільні" або "публічні".

Принцип "пропорційності" передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов'язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. "Справедлива рівновага" передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе "індивідуальний і надмірний тягар".

В питаннях оцінки "пропорційності" Європейський суд з прав людини, як і в питаннях наявності "суспільного", "публічного" інтересу, також визнає за державою достатньо широку "сферу розсуду", за виключенням випадків, коли такий "розсуд" не ґрунтується на розумних підставах (рішення в справах "Спорронґ і Льоннорт проти Швеції", "Булвес" АД проти Болгарії"). Таким чином, відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини майнове право особи може бути припинено, зокрема у разі, якщо цього потребують загальні інтереси суспільства.

В даному випадку, позбавлення законного права позивача на користування наданою йому земельною ділянкою є невиправданим в аспекті визначених положень, а в результаті такого втручання у право на мирне володіння майном, відповідач несе "індивідуальний і надмірний тягар".

Отже, з урахуванням наведеного, Верховний Суд приходить до висновку, що в даній справі не дотримано жодного критерію, які дають право суду на втручання у право особи на мирне володіння майном із гарантіями, наданими статтею 1 Першого протоколу.

Також щодо вимоги позивача про визнання укладеною додаткової угоди про поновлення договору оренди землі зареєстрованого у Державному реєстрі земель від 22.03.2010р. за №37 в редакції, що викладена у заяві про уточнення позовних вимог (а.с.118-121), суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що позивач в порушення умов Закону України "Про оренду землі" не направив відповідачу проект Додаткової угоди, саме в тій редакції, яку просить визнати укладеною, що підтверджено представником позивача в судовому засіданні 18.02.2019р. та матеріалами справи, в яких відсутні докази такого направлення, а тому Орендодавець (відповідач) був позбавлений можливості розглянути такий проект додаткової угоди, перевірити його на відповідність вимогам закону, узгодити з Орендарем (позивачем) (за необхідності) істотні умови договору.

Враховуючи наведене суд приходить до висновку, що позовна вимога про визнання укладеною додаткової угоди про поновлення договору оренди землі зареєстрованого у Державному реєстрі земель від 22.03.2010р. за №37 в редакції, що викладена у заяві про уточнення позовних вимог до задоволення не підлягає.

Доводи відповідача, наведені у відзиві на позовну заяву спростовуються встановленими судом обставинами справи та нормами законодавства, на які суд посилався при частковому задоволенні даного позову.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст. 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об'єктивного з'ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Оцінюючи подані сторонами докази, що ґрунтуються на повному, всебічному й об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині визнання поновленим договору оренди землі та визнання недійсним та скасування рішення Луцької міської ради від 31.10.2018 року № 48/104 "Про відмову Фізичній особі-підприємцю Шугаю П. В. у поновленні договору оренди землі для обслуговування ринку "Шанс" на вул. Кравчука (площею 0,1076 га)", а в частині визнання укладеною додаткової угоди про поновлення договору оренди землі зареєстрованого у Державному реєстрі земель від 22.03.2010р. за №37 в редакції, що викладена у заяві про уточнення позовних вимог відмові.

Згідно ст. 129 ГПК України судовий збір в сумі 3524 грн. покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, господарський суд, керуючись ст.ст. 74, 86, 123, 129, 237-238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, -

вирішив:

1. Позов задоволити частково.

2. Визнати поновленим укладений між Луцькою міською радою та Фізичною особою-підприємцем Шугаєм Петром Васильовичем договір оренди землі зареєстрований в Державному реєстрі земель 22.02.2010 року за №37, поновлений додатковою угодою про поновлення договору оренди землі від 30.05.3016 (право оренди земельної ділянки зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 23.06.2016, номер запису про інше речове право 15189010) та додатковою угодою №2 до договору оренди землі від 25.09.2017, площею 0,1076 га для обслуговування ринку «Шанс» на вул.Кравчука в м.Луцьку, кадастровий номер :22:065:0002, на тих самих умовах і на той самий строк.

3. Визнати недійсним та скасувати рішення Луцької міської ради від 31.10.2018 року №48/104 «Про відмову Фізичній особі-підприємцю Шугаю П.В. у поновленні договору оренди землі для обслуговування ринку «Шанс» на вул. Кравчука (площею 0,1076 га)».

4. В решті позову відмовити.

5. Стягнути з Луцької міської ради (43025, Волинська обл., місто Луцьк, вул. Богдана Хмельницького, будинок 19, ) в користь Фізичної особи-підприємця Шугая Петра Васильовича (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) 3524 грн. витрат по судовому збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. ст. 253, 256, 257 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга подається до Північно-західного апеляційного господарського суду, протягом 20 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

У той же час згідно підпункту 17.5 пункту 17 Перехідних положень ГПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення складено

26.02.2019

Суддя С. В. Костюк