Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" лютого 2019 р.

Справа № 906/63/19

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Тимошенка О.М.

секретар судового засідання: Зоренко О.М.

розглянувши справу за позовом Новогуйвинського виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного комунального підприємства (смт.Новогуйвинське)

до Комунального підприємства "Центральна районна аптека № 118" Житомирської районної ради (с.Троянів, Житомирський район)

про стягнення 12558,41 грн.

Позивачем пред'явлено позов про стягнення на його користь з відповідача 12558,41грн., з яких: 8321,22грн. боргу за надані послуги з централізованого опалення; 171,65 грн. за надані послуги з холодного водопостачання та водовідведення; 18,87грн. за надані послуги з вивезення та захоронення сміття; 974,66грн. пені; 270,95грн. 3% річних; 880,06грн. інфляційних.

Спір виник з приводу неналежного виконання відповідачем умов договору про надання комунальних послуг №15 від 01.07.04 з оплати наданих послуг за період з січня 2017 по березень 2018.

Ухвалою від 22.01.19 суд відкрив провадження у справі №906/63/19 за вказаною позовною заявою та вирішив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Клопотань про інше від сторін до суду не надходило.

Відповідач отримав вказану ухвалу 25.01.19, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення кореспонденції.

Справа розглядається за наявними в ній матеріалами, відповідно до ст.202 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

01 липня 2004 року між Новогуйвинським виробничим житловим ремонтно-експлуатаційним комунальним підприємством (постачальник/позивач) та Комунальним підприємством «Центральна районна аптека №118» Житомирської районної ради (споживач/відповідач) укладено Договір №15 про надання комунальних послуг (а.с.12).

Відповідно до п. 1.1. даного Договору Постачальник постачає, а Споживач приймає та оплачує на умовах договору наступні комунальні послуги: холодне водопостачання; водовідведення; опалення.

Додатком №9 до Договору доповнено надання послуги з вивезення та захоронення сміття (а.с.32).

Пунктом 2.1. Договору встановлено, що плата за вищезазначені комунальні послуги здійснюється шляхом перерахування до 5 числа наступного за звітним місяця на розрахунковий рахунок Постачальника вартості фактично використаних комунальних послуг згідно виставленого рахунку та акту наданих послуг.

Додатковою угодою від 26.11.2012 року внесено зміни у п.2.1. Договору та визначено, що оплата за комунальні послуги здійснюється шляхом перерахування до 10 числа наступного за звітним місяця.

Рахунки на сплату житлово-комунальних послуг доставлялися власноручно Позивачем до Відповідача за його місцем здійснення підприємницької діяльності, а саме у орендоване Відповідачем приміщення у смт. Новогуйвинське по вул. Дружби Народів, 5 (а.с.45-48).

Згідно договору оренди №52 від 02.07.07 відповідач орендував приміщення площею 27,20 кв.м. в смт. Новогуйвинське по вул. Дружби Народів, 5 (а.с.36).

Згідно Угоди від 01.05.18 сторони припинили дію договору оренди №52 (а.с.37).

Позивач зазначає, що станом на 01.04.2018 року заборгованість Відповідача за спожиті комунальні послуги за період січень 2017 - березень 2018 року становить 8 511 грн. 74 грн., а саме: за послуги з централізованого опалення в сумі 8321,22 грн.; за послуги з холодного водопостачання та водовідведення в сумі 171, 65 грн.; за послуги з вивезення та захоронення сміття в сумі 18,87 грн., що стало підставою для звернення з даним позовом до суду.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Споживачем відповідно до вказаної статті Закону є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги ».

Суб'єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень або будинків та балансоутримувачі, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачами, виконавцями або виробниками послуг.

Згідно зі ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальними послугами є, зокрема, комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо).

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Пунктом 1 ч.1 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги » передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору про надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити отримані ними житлово-комунальні послуги.

За таких обставин зобов'язання відповідача оплатити послуги з централізованого опалення, водопостачання та водовідведення, вивезення сміття виникає на підставі закону з узгоджених дій постачальника і споживача послуг.

Згідно із ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ст.901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Надання зазначених послуг Позивачем відбувалося у вбудоване нежиле приміщення за адресою: смт. Новогуйвинське, вул. Дружби Народів, 5, (що знаходиться у адміністративній будівлі Новогуйвинської селищної ради), яке з 02.07.2007 року по 01.05.2018 року орендувалося Відповідачем згідно договору оренди №52 від 02.07.2007 року для розміщення аптеки.

Нарахування за послуги з водопостачання та водовідведення, а також вивезення та захоронення твердих побутових відходів (сміття) відбувалися на підставі норм надання зазначених послуг з розрахунку на одну особу, що працювала у зазначеній аптеці. Відповідач у справі надавав відповідну інформацію надавачу послуг у формі відповідної довідки.

Об’єми спожитої теплової енергії визначалися на підставі показників лічильника теплової енергії, який монтований на межі балансової належності у адміністративне приміщення селищної ради з подальшим зняттям показів та розподіленням спожитої енергії пропорційно опалювальній площі споживачів у даній будівлі (а.с.65-74).

На підтвердження спожитих Споживачем об’ємів Позивач надав за спірний період засвідчені копії абонентських відомостей по водопостачанню та водовідведенню та доповідні уповноваженої особи комунального підприємства із зафіксованими показами вузла обліку теплової енергії (а.с.49-74).

Відтак, представниками Позивача щомісячно знімалися покази лічильника теплової енергії та зазначалися об’єми спожитих послуг холодного постачання та водовідведення, на підставі котрих відділом бухгалтерського обліку проводилися відповідні нарахування, що детально зазначені у окремих графах виставлених рахунках до сплати. Нарахування за послуги з вивезення твердих побутових відходів відбувалися з розрахунку норми утворення побутових відходів на одну працюючу особу та відповідний тариф з наданої послуг за 1 м3 ТПВ.

Фактичне надання послуг Позивач також обґрунтовує копіями первинних облікових документів підприємства (платіжні доручення, акти приймання-передачі за заявлений період), з яких вбачається, що Новогуйвинським ВЖРЕКП за відповідними договорами закуповувалася вода у КП «Житомирводоканал» Житомирської міської ради для надання послуг з водопостачання усім споживачам селища Новогуйвинське (в т.ч. Відповідачу) та оплачувалися об’єми скинутих стічних вод, а також придбавався природний газ у НАК «Нафтогаз України» для виробництва теплової енергії з метою надання споживачам (в тому числі Відповідачу) послуг з централізованого теплопостачання. Також до позовної заяви додаються акти приймання-передачі наданих послуг з вивезення твердих побутових відходів, які констатують надання у селищі Новогуйвинське послуг з вивезення та захоронення побутових відходів та відповідну оплату за дані послуги з боку Новогуйвинського ВЖРЕКП на користь ТОВ «Зелене місто-Житомир» та ПП «ВЖРЕП№4».

Порядок надання послуг з централізованого опалення відображений у п.5 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» затверджений постановою КМУ №630 від 21.07.2005 року (далі - Правила).

Пунктом 20 даних Правил передбачено, плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку.

Обґрунтування нарахованих сум до сплати, Позивач підтверджує, зокрема рішеннями виконавчого комітету Новогуйвинської селищної ради, якими встановлено Новогуйвинському ВЖРЕКП відповідні тарифи на послуги з теплопостачання та водопостачання і вивезення твердих побутових відходів. Зазначені розцінки застосовувалися Позивачем при нарахуванні за наданні послуги шляхом їх множення на наданні об’єми.

Про зазначені тарифи на комунальні послуг із посиланням на відповідні рішення виконавчого комітету Новогуйвинської селищної ради доводилися Позивачем публічно до відома споживачів шляхом опублікування оголошень у засобах масової інформації, як того вимагає ч.5 ст.32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Відтак, на виконання зазначених норм Закону Новогуйвинське ВЖРЕКП публікувало відповідні оголошення із посиланням на рішення виконавчого комітету у місцевих ЗМІ, а тому підприємство, як контрагент договорів, мало право застосовувати їх для визначення розміру плати кінцевим споживачам.

Статтею 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено обов'язок споживача, зокрема, оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Пунктом 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення встановлено, що розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк.

Відповідачем не спростовано факту постачання житлово-комунальних послуг позивачем, відтак в силу наведених норм відповідач зобов'язаний був оплачувати надані позивачем послуги не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунковим.

Судом перевірено розрахунок заборгованості за житлово-комунальні послуги за період з січня 2017 по березень 2018р., в зв'язку з чим суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги в частині стягнення заборгованості в розмірі 8511,74 грн.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, позивач на підставі п. 3.1 договору просить стягнути з відповідача 974,66 грн. пені.

За нормами статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно п.3.1. Договору, за несвоєчасну сплату вартості комунальних послуг Споживач, що є суб’єктом підприємницької діяльності, сплачує Постачальнику пеню в розмірі 1% від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, але не більше 100% загальної суми боргу; інші споживачі - в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за яким сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Позивачем було нарахована пеня, розмір якої не перевищував подвійної облікової ставку НБУ за шість місяців з дня виникнення заборгованості.

Суд, перевіривши розрахунок пені, вважає його правильним, тому вимога про стягнення пені підлягає задоволенню в заявленому розмірі.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У зв'язку з порушенням грошового зобов'язання відповідачем позивач здійснив нарахування інфляційних втрат в розмірі 880,06 грн та 3% річних в розмірі 270,95 грн.

Судом перевірено наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат. Індекс інфляції має нараховуватись в наступному місяці за місяцем, в якому мав бути здійснений платіж. Натомість позивач помилково застосував індекси інфляції, що були визначені за місяці, в яких відповідач, згідно договору, мав оплатити надані послуги.

За перерахунком суду розмір інфляційних втрат становить 724,34 грн., в зв'язку з чим позовні вимоги в частині стягнення інфляційних втрат підлягають частковому задоволенню в розмірі 724,34 грн.

Судом також перевірено здійснений позивачем розрахунок 3% річних. Вимога про стягнення 3% річних підлягає задоволенню в заявленому розмірі.

За ст.ст.627,629 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

У відповідності до статей 525, 526 Цивільного кодексу України, 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідач відзив на позов та докази сплати боргу не надав.

Відповідно до ст. ст. 13,73,74,77 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи викладене, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, в розмірі 10481,69грн., з яких: 8511,74грн. боргу, 974,66грн. пені, 270,95грн. 3% річних, 724,34грн. інфляційних. Вимога про стягнення 155,72грн. інфляційних заявлена безпідставно та не підлягає задоволенню.

Судовий збір відповідно до ст. 129 ГПК України покладається судом на відповідача в розмірі 1603,33грн.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства "Центральна районна аптека №118" Житомирської районної ради (12460, Житомирська область, Житомирський район, с.Троянів, вул. Войтицького,9, ) на користь Новогуйвинського виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного комунального підприємства (12441, Житомирська область, Житомирський район, смт. Новогуйвинськ, вул. Миру,15, ):

- 8321,22грн. боргу за надані послуги з централізованого опалення;

- 171,65 грн. за надані послуги з холодного водопостачання та водовідведення;

- 18,87грн. за надані послуги з вивезення та захоронення сміття;

- 974,66грн. пені;

- 270,95грн. 3% річних;

- 724,34грн. інфляційних;

- 1603,33 грн. судовий збір.

3. Відмовити в задоволенні вимоги про стягнення 155,72 грн. інфляційних.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 26.02.19

Суддя Тимошенко О. М.

Віддрукувати:

1- в справу

2-3- сторонам (рек. з повідом.)