РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.02.2019Справа № 910/15740/18

За позовом Публічного акціонерного товариства "Банк "Національні інвестиції" м. Києва

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Євроцентргруп" м. Києва

третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бойко Олег Володимирович

про застосування наслідків недійсності правочинів,

Суддя Паламар П.І.

Секретар судового засідання Хахуда О.В.

Представники:

від позивача: Болінський С.С.,

від відповідача: ОСОБА_3,

від третьої особи: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ :

у листопаді 2018 року Публічне акціонерне товариство "Банк "Національні інвестиції" звернулося в суд з указаним позовом.

Позивач зазначав, що між ним (продавцем) та відповідачем (покупцем) були укладені договори купівлі-продажу земельної ділянки та купівлі-продажу жилого будинку від 29 серпня 2015 р., посвідчені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойком О.В. (далі-третя особа) та зареєстровані в реєстрі за №№ 1240, 1241.

Згідно з цими договорами він продав відповідачу земельну ділянку загальною площею 0,187 га, кадастровий номер НОМЕР_1 (реєстраційний номер: НОМЕР_2) та розташований на ній жилий будинок з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 1329,20 м2 (реєстраційний номер: НОМЕР_3) по АДРЕСА_1.

29 серпня 2015 р. державним реєстратором Київського міського нотаріального округу м. Києва приватним нотаріусом Бойком О.В. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на указане майно та до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено записи щодо зміни власника цього нерухомого майна.

На підставі постанови Правління Національного банку України № 613 від 17 вересня 2015 р. його банк було віднесено до категорії неплатоспроможних.

Постановою Правління Національного банку України № 853 від 1 грудня 2015 р. відкликано банківську ліцензію та запроваджено процедуру ліквідації банку.

У результаті перевірки уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Банк "Національні інвестиції" правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, було встановлено, що договори купівлі-продажу земельної ділянки та купівлі-продажу жилого будинку від 29 серпня 2015 р. на підставі п.п. 1, 2, 7 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (далі-Закон) є нікчемними.

4 квітня 2018 р. він направив відповідачу письмове повідомлення № 03/254 про нікчемність вказаних договорів. Проте відповідач не вчинив дій щодо повернення належного йому майна.

Посилаючись на те, що спірні договори є нікчемними, позивач відповідно до вимог ст.ст. 215, 216 ЦК України, ст.ст. 37, 38, 48 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", ст.ст. 2, 4, 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" просив застосувати наслідки недійсності правочинів шляхом:

- скасування рішення державного реєстратора Київського міського нотаріального округу м. Києва приватного нотаріуса Бойка О.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 24014328 від 29 серпня 2015 р. та запису про державну реєстрацію права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: номер запису про право власності 10973519 від 29 серпня 2015 р. з одночасним поновленням запису № 9194617 від 23 березня 2015 р. щодо права власності на спірне майно за АТ "Банк "Національні інвестиції";

- скасування рішення державного реєстратора Київського міського нотаріального округу м. Києва приватного нотаріуса Бойка О.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 24014328 від 29 серпня 2015 р. та запису про державну реєстрацію права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: номер запису про право власності 10973546 від 29 серпня 2015 р. з одночасним поновленням запису № 9194614 від 25 березня 2015 р. щодо права власності на спірне майно за АТ "Банк "Національні інвестиції";

Також просив покласти на відповідача понесені ним по справі судові витрати.

У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги.

Відповідач у відзиві на позовну заяву, його представник у судовому засіданні проти позову заперечив, посилаючись на безпідставність заявлених вимог. Заявив про сплив строку позовної давності до часу звернення позивача в суд з указаним позовом.

У процесі розгляду до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору залучено приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бойка Олега Володимировича (далі-третя особа).

Третя особа 1. у письмових поясненнях на позовну заяву проти позову заперечив, посилаючись на безпідставність заявлених вимог. Зазначив, що реєстрація права власності відповідача за договорами купівлі-продажу земельної ділянки та купівлі-продажу жилого будинку від 29 серпня 2015 р. була проведена згідно з вимогами чинного законодавства у сфері державної реєстрації прав. Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, про час і місце його проведення третя особа повідомлена у встановленому порядку.

Суд вважає можливим розглянути справу відповідно до вимог ст. 202 ГПК України у відсутності представника третьої особи за наявними у ній матеріалами, що містять достатньо відомостей про права і взаємовідносини сторін та третьої особи.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, суд вважає, що у позові слід відмовити з таких підстав.

Судом встановлено, що 29 серпня 2015 р. між сторонами у справі укладено договір купівлі-продажу жилого будинку, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойком О.В. та зареєстрований в реєстрі за № 1240, згідно з умовами якого позивач передає (продає) у власність відповідачу жилий будинок з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 1329,20 м2 (реєстраційний номер: НОМЕР_3) по АДРЕСА_1, вартістю 15900000 грн., а останній - приймає (придбаває) таке нерухоме майно і зобов'язується не пізніше 31 серпня 2015 р. в безготівкову порядку оплатити його вартість.

29 серпня 2015 р. між сторонами у справі укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойком О.В. та зареєстрований в реєстрі за № 1241, згідно з умовами якого позивач передає (продає) у власність відповідачу земельну ділянку загальною площею 0,187 га по АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1 (реєстраційний номер: НОМЕР_2) вартістю 4300000, а останній - приймає (придбаває) таке нерухоме майно і зобов'язується не пізніше 31 серпня 2015 р. в безготівкову порядку оплатити його вартість.

Указані обставини підтверджується поясненнями позивача, наявними у матеріалах справи копіями вказаних договорів.

На виконання умов цих договорів позивачем передано відповідачу указані земельну ділянку та розташований на ній жилий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що підтверджується наявними у матеріалах справи актами прийому-передачі жилого будинку та земельної ділянки від 29 серпня 2015 р.

Також встановлено, що на підставі постанови Правління Національного банку України № 613 від 17 вересня 2015 р. банк позивача було віднесено до категорії неплатоспроможних.

Постановою Правління Національного банку України № 853 від 1 грудня 2015 р. відкликано банківську ліцензію та запроваджено процедуру ліквідації Публічного акціонерного товариства "Банк "Національні інвестиції".

Поясненнями позивача стверджується, що за наслідками перевірки уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Банк "Національні інвестиції" правочинів (у т.ч. договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, було встановлено, що договори купівлі-продажу земельної ділянки та купівлі-продажу жилого будинку від 29 серпня 2015 р. на підставі п.п. 1, 2, 7 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" є нікчемними.

У силу вимог ч.ч. 1, 2 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Фонд зобов'язаний забезпечити збереження активів та документації банку. Протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов'язаний забезпечити перевірку правочинів (у т.ч. договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у т.ч. договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Положеннями п.п. 1, 2, 7 ч. 3 ст. 38 Закону визначені підстави нікчемності правочинів (у тому числі договорів) неплатоспроможного банку, у разі, зокрема, коли банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; банк уклав правочини (у т.ч. договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

З матеріалів справи слідує, що за придбання нерухомого майна за спірним договорами відповідач зобов'язався до 31 серпня 2015 р. сплатити 20200000 грн., зокрема, 4300000 грн. за земельну ділянку та 15900000 грн. за жилий будинок.

Поясненнями позивача, копією кредитного договору між сторонами у справі № 199-15 від 28 серпня 2015 р., наявними у справі банківськими виписками з рахунку позивача за серпень-вересень 2015 року підтверджується, що оплата за придбане майно проведена відповідачем виключно за рахунок коштів, наданих йому в кредит самим позивачем.

Таким чином, банк фактично безоплатно здійснив відчуження майна, оскільки в рахунок оплати за це майно отримав власні ж кошти. Тими ж банківськими виписками підтверджується факт погашення відповідачем одержаного кредиту грошовими коштами, розміщеними на рахунках у цьому ж банку, напередодні віднесення банку до категорії неплатоспроможних.

Крім того, укладаючи вищезгадані кредитний договір та договори купівлі-продажу, які обумовили можливість такого способу розрахунку за продане майно, банк надав відповідачу переваги, прямо не встановлені для нього законодавством чи внутрішніми документами банку.

Отже, позивач мав підстави для визнання указаних договорів купівлі-продажу нікчемними на підставі п.п. 1, 7 ч. 3 ст. 38 Закону.

Доказів того, що саме прийняття зобов'язань за спірними договорами купівлі-продажу призвело до неплатоспроможності банку або неможливості виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково суду не надано. Тому підстави для визнання цих правочинів нікчемними на підставі п. 2 ч. 3 ст. 38 Закону відсутні.

Відповідно до вимог ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконанні робіт, наданні послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Статтею 257 ЦК України встановлена загальна позовна давність тривалістю у три роки.

Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

З урахуванням указаних вимог та положень ст. 38 Закону про порушення свого права позивач міг та повинен був дізнатися з часу віднесення його на підставі постанови Правління Національного банку України № 613 від 17 вересня 2015 р. до категорії неплатоспроможних та запровадження у його банку тимчасової адміністрації, тобто з 18 вересня 2015 р.

З матеріалів справи слідує, що в суд з указаним позовом про застосування наслідків недійсності спірних договорів купівлі-продажу позивач звернувся 23 листопада 2018 р., тобто з пропуском встановленого строку позовної давності.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Доказів поважності причин попуску цього строку суду не надано.

За таких обставин, враховуючи, що відповідач заявив про застосування строку позовної давності, у позові відповідно до вимог ч. 4 ст. 267 ЦК України слід відмовити з цих підстав.

Оскільки у позові відмовлено, понесені по справі судові витрати стосовно до вимог ст. 129 ГПК України слід покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 86, 129, 232, 233, 236-241 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В :

у позові Публічного акціонерного товариства "Банк "Національні інвестиції" м. Києва відмовити.

Рішення набирає законної сили та підлягає оскарженню у строк і порядку, визначені ст. 241 та розділом ІV ГПК України.

Повне судове рішення складене 19 лютого 2019 р.

Суддя господарського суду міста Києва П.І.Паламар