ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2019 року Справа № 915/1779/18

м.Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі головуючого судді Мавродієвої М.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Берко О.В.,

представника позивача: не з’явився;

представника відповідача: не з’явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Приватного акціонерного товариства “Миколаївська теплоелектроцентраль”

(54020, м.Миколаїв, вул.Каботажний спуск, буд.18, ),

до відповідача: Товариства з додатковою відповідальністю “Миколаївський домобудівельний комбінат” (54028, м.Миколаїв, вул.Гмирьова, буд.1, ),

про: стягнення заборгованості у розмірі 23261,35 грн.

Згідно заяви №09.01/74ю від 15.01.2019: стягнення заборгованості в розмірі 12801,87 грн,-

в с т а н о в и в:

14.12.2018 Приватне акціонерне товариство “Миколаївська теплоелектроцентраль” звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою №09-01/1972 від 12.12.2018, в якій просить стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю “Миколаївський домобудівельний комбінат” 23261,35 грн заборгованості за Договором №3393 про постачання теплової енергії в гарячій воді від 01.10.2015, з яких: 10459,48 грн основний борг, 1647,37 грн збитки від інфляції, 695,02 грн – 3% річних, 10459,48 грн пені.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що в порушення приписів чинного законодавства та умов Договору про постачання теплової енергії в гарячій воді №3393 від 01.10.2015 відповідач не розрахувався за надані послуги з постачання теплової енергії в гарячій воді. У зв’язку з неналежним виконанням умов договору позивачем нараховані збитки від інфляції, 3% річних та пеня.

Ухвалою суду від 19.12.2018 було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу визначено розглядати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 17.01.2019.

16.01.2019 від позивача до суду надійшла заява про зменшення позовних вимог №09.01/74ю від 15.01.2019 (вх.№698/19 від 16.01.2019), згідно з якою позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 12801,87 грн, з яких: 1647,37 грн збитки від інфляції, 695,02 грн – 3% річних, 10459,48 грн пені.

Відповідно до п.2) ч.2 ст.46 ГПК України крім прав та обов'язків, визначених у ст.42 цього Кодексу, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Враховуючи, що відповідно до п.2) ч.2 ст.46 ГПК України, позивач скористався своїм правом зменшити розмір позовних вимог, судом розглядаються позовні вимоги викладені у заяві позивача №09.01/74ю від 15.01.2019 (вх.№698/19 від 16.01.2019).

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що керуючись правом щодо зменшення позовних вимог, позивач зменшує позовні вимоги, з тих підстав, що станом на 14.01.2019 відповідачем погашено заявлену в позові заборгованість за спожиту теплову енергію в сумі 10459,48 грн.

Ухвалою суду від 17.01.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 19.02.2019.

Під час розгляду справи, представник позивача підтримав доводи, викладені у позові з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог.

19.02.2019 від позивача на адресу суду надійшла заява б/н від 19.02.2019, в якій він просить розглянути позов за його відсутності, позовні вимоги підтримує в частині стягнення 1647,37 грн збитків від інфляції, 695,02 грн – 3% річних та 10459,48 грн пені.

Відповідач в судові засідання не з’явився, відзив на позов не надав.

Про час та місце розгляду справи відповідач був належним чином повідомлений ухвалами суду від 19.12.2018 та 17.01.2019, які надіслані за місцезнаходженням відповідача, але повернулись до суду з відміткою поштової установи про закінченням терміну зберігання.

Як вбачається з Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, місцем знаходженням відповідача є: 54028, м.Миколаїв, вул.Гмирьова, буд.1. Тобто, ухвали суду направлялись на правильну адресу відповідача.

Відповідно до п.3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України “Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції” №18 від 26.12.2011, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв’язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Згідно п.1) ч.3 ст.202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, неявки у судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення про причини неявки.

Господарським судом також враховано, що явка представників сторін не визнавалась судом обов’язковою.

За вказаних обставин, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності представників сторін.

У судовому засіданні 19.02.2019 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об’єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів у їх сукупності, а також приймаючи до уваги, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд встановив наступні обставини.

01.10.2015 між Публічним акціонерним товариством “Миколаївська теплоелектроцентраль”, правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство “Миколаївська теплоелектроцентраль” (енергопостачальна організація, позивач у справі) та Товариством з додатковою відповідальністю “Миколаївський домобудівельний комбінат” (споживач, відповідач у справі) було укладено Договір про постачання теплової енергії в гарячій воді №3393 (надалі - Договір), відповідно до умов якого енергопостачальна організація бере на себе зобов'язання постачати споживачеві теплову енергію в гарячій воді в потрібних йому обсягах, а споживач зобов'язується оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим договором (розділ 1 Договору).

У відповідності до п.5.3. Договору споживач, що має прилади обліку, щомісячно подає до енергопостачальної організації звіт про фактичне споживання теплової енергії, в терміни, передбачені в додатку 1 до договору.

Згідно п.5.4. Договору, при відсутності приладів обліку або виході його з ладу – кількість теплової енергії, що відпущена споживачу, визначається енергопостачальною організацією, розрахунковим способом.

Пунктами 6.2. та 6.3. Договору визначено, що розрахунковим періодом є календарний місяць. Споживач за 20 днів до початку розрахункового періоду сплачує енергопостачальній організації вартість зазначеної в договорі кількості теплової енергії, передбаченої на розрахунковий період, з урахуванням залишкової суми (сальдо) розрахунків на початок місяця.

У відповідності до п.9.1. Договору, договір набуває чинності з дня його підписання та діє до 01.10.2016. Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін (п.9.4. Договору).

В опалювальному періоді 2017-2018 років позивач постачав відповідачу теплову енергію в гарячій воді з метою теплозабезпечення приміщень за адресою: м.Миколаїв, вул.Гмирьова, 1 (відповідно до Додатків №1, 1/1 до Договору), що підтверджується нарядом на підключення до централізованої системи опалення від 01.11.2017 з відміткою на зворотньому боці (а.с.25) та не заперечується відповідачем.

Виконуючи умови договору, енергопостачальна організація за період з листопада 2017 по березень 2018 року поставила споживачу теплову енергію на загальну суму 61920,64 грн, що підтверджується виставленими рахунками за теплову енергію (а.с.26-30), актами прийому-передачі теплової енергії (а.с.31-33), які направлялися на адресу відповідача, що підтверджується реєстрами вручення рахунків та актів прийому-передачі (а.с.34-40).

04.06.2018 позивачем направлено на адресу відповідача претензію №330-ю щодо оплати наданих послуг в розмірі 50918,96 грн (а.с.22). Зазначена претензія залишилася без відповіді та виконання.

Відповідач вимоги договору виконав частково, перерахувавши позивачу частину суми основного боргу в розмірі 51461,16 грн, яка є оплатою поточних нарахувань за спожиту теплову енергію в гарячій воді за період з листопада 2017 року по березень 2018 року, що підтверджується платіжними дорученнями на вказану суму (а.с.41-44).

Оскільки, відповідач вимогу щодо оплати наданих послуг не виконав, що стало підставою звернення позивача до суду з позовом про стягнення заборгованості, яка станом на день подання позову до суду становила 10459,48 грн (61920,64 - 51461,16).

Згідно ст.526 Цивільного кодексу України та ст.193 Господарського кодексу України, зобов’язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного та Господарського кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Станом на час розгляду справи, позивач у заяві про зменшення розміру позовних вимог №09.01/74ю від 15.01.2019 повідомив суд, що станом на 14.01.2019 відповідачем погашену заявлену у позові заборгованість за спожиту теплову енергію (основний борг) в сумі 10459,48 грн, що підтверджується платіжним дорученням №4569 від 19.12.2018 на зазначену суму (а.с.69).

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі приписів ч.2 ст.625 ЦК України позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача збитки від інфляції за період з грудня 2017 року по жовтень 2018 року включно в розмірі 1647,37 грн та 3% річних за період з 11.11.2017 по 20.11.2018 в розмірі 695,02 грн.

Окрім збитків від інфляції та 3% річних, позивач просить суд стягнути з відповідача пеню.

Частиною 1 ст.229 ГК України передбачено, що учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов’язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов’язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов’язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

Відповідно до ч.1 ст.230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов’язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов’язання.

Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов’язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов’язання (неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України передбачені правові наслідки порушення зобов’язання. Так, у разі порушення зобов’язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов’язання (ч.1 ст.549 ЦК України).

Відповідно до ст.25 Закону України “Про теплопостачання”, у разі несвоєчасної сплати платежів за споживання теплової енергії споживач сплачує пеню за встановленими законодавством або договором розмірами.

У відповідності до п.7.2.2. Договору несвоєчасне виконання розрахунків за теплову енергію – пеня в розмірі 1,0 % належної до сплати суми за кожен день прострочення, на підставі положення Закону України від 20.05.99 р. №686-ХІV.

Згідно до ч.2 ст.1 Закону України “Про відповідальність суб’єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій” від 20.05.99 р. №686-ХІV, встановлено, що суб'єкти підприємницької діяльності, які використовують нежилі будинки і приміщення, належні їм на праві власності або орендовані ними на підставі договору, для провадження цієї діяльності, за несвоєчасні розрахунки за спожиті комунальні послуги сплачують пеню в розмірі одного відсотка від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, якщо інший розмір пені не встановлено угодою сторін, але не більше 100 відсотків загальної суми боргу.

Посилаючись на несвоєчасну оплату відповідачем послуг за договором, позивач нарахував на суми прострочень відповідачем оплати теплової енергії у період з 11.11.2017 по 12.09.2018, яка становить 61559,42 грн, та просить стягнути з відповідача меншу суму пені – 10459,48 грн, яка відповідає 100 % сумі основного боргу ТДВ “Миколаївський домобудівельний комбінат”.

Розрахунки збитків від інфляції, 3% річних та пені судом перевірено, відповідачем не заперечено.

Розглянувши позовні вимоги суд вважає їх обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.129 ГПК України, у разі задоволення позову, судовий збір підлягає покладенню на відповідача.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при поданні позову було сплачено до Державного бюджету України судовий збір у сумі 1762,00 грн. Розмір позовних вимог при поданні позову складав 23261,35 грн. Під час розгляду справи позивач зменшив розмір заявлених позовних вимог до 12801,87 грн.

Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір, розрахований пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у сумі 969,63 грн.

У відповідності до п.1) ч.1 ст.7 Закону України “Про судовий збір” №3674-VI від 08.07.2011 у разі зменшення розміру позовних вимог, сплачена сума судового збору (у даному випадку 792,37 грн (1762,00 – 969,63) повертається ухвалою суду за клопотанням особи, яка його сплатила.

Керуючись ст.ст.73, 74, 76-79, 91, 129, 210, 220, 232, 233, 238, 240, 241 ГПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

2. Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю “Миколаївський домобудівельний комбінат” (54028, м.Миколаїв, вул.Гмирьова, буд.1, ) на користь Приватного акціонерного товариства “Миколаївська теплоелектроцентраль” (54020, м.Миколаїв, вул.Каботажний спуск, буд.18, р/р 9952 в ПАТ “АБ Укргазбанк”, МФО 320478, ) 1647,37 грн збитків від інфляції, 695,02 грн – 3% річних, 10459,48 грн пені та 969,63 грн судового збору.

Рішення суду, у відповідності до ст.241 Господарського процесуального кодексу України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ч.1 ст.254 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до пп.17.5) п.17) ч.1 Розділу XI “Перехідні положення” ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне судове рішення складено 21 лютого 2019 року.

Суддя М.В. Мавродієва