ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.02.2019 Справа № 917/1272/18

за позовною заявою ОСОБА_1, АДРЕСА_1

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Саната 777", вул. П. Лубенського, 13, м. Лубни, Лубенський район, Полтавська область, 37500

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача :

1) ОСОБА_3, АДРЕСА_2

2) ОСОБА_4, АДРЕСА_3

про визнання недійсними наказів ТОВ "Саната 777"

Суддя Тимощенко О.М.

Секретар судового засідання Отюгова О.І.

Представники сторін:

від позивача: не з'явились;

від відповідача: не з'явились

від третіх осіб : 1. не з'явились, 2. не з'явились

Обставини справи : 16.10.2018 року до Господарського суду Полтавської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Саната 777" про визнання недійсними наказів ТОВ "Саната 777", а саме:

- наказу від 05.02.2015 року №4-з про зняття з обліку для продажу двох автомобілів ГАЗ 3302, днз НОМЕР_2 2009 р.в. та ГАЗ 3302, днз НОМЕР_4 2007 р.в.;

- наказу від 25.02.2015 року №18-з про зняття з обліку для продажу автомобіля ГАЗ 33076, СПГ, днз НОМЕР_3 2005 р.в.;

- наказу від 27.02.2015 року №19-з (а) про зняття з обліку для продажу автомобіля ГАЗ 3307, НОМЕР_5 2005 р.в.;

- наказу від 10.03.2015 року (вихідний номер не зазначено) про зняття з обліку та продажу автомобіля ГАЗ 3302, днз НОМЕР_6 2006 р.в.;

- наказу від 23.02.2016 року №16з про зняття з обліку та продажу двох автомобілів ГАЗ 3302, днз НОМЕР_7 2009 р.в. та ГАЗ 3302, днз НОМЕР_11 2010 р.в.;

- наказу від 18.03.2016 року №10-з про зняття з обліку та продажу автомобіля Mersedes -Benz 609D, днз НОМЕР_8 1992 р.в.;

- наказу від 31.03.2016 року №11-з про зняття з обліку та продажу автомобіля ГАЗ 3302, днз НОМЕР_9 2010 р.в.;

- наказу від 12.04.2016 року №7-з про зняття з обліку та продажу двох автомобілів ГАЗ 3302, днз НОМЕР_10 2010 р.в. та ГАЗ 3302, днз НОМЕР_12 2009 р.в.

Ухвалою суду від 18.10.2018 року на підставі ст. 174 Господарського процесуального кодексу України позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано позивачу строк 5 днів з дня вручення такої ухвали для усунення недоліків.

31.10.2018 року через канцелярію Господарського суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків.

02.11.2018 року ухвалою Господарського суду Полтавської області було відкрито провадження у справі № 917/1272/18 та призначено її до розгляду у порядку загального позовного провадження.

Відповідач надав суду відзив на позов № б/н від 16.11.2018 р. (вх. № 10751 від 19.11.2018 р.), згідно якого повідомляє, що позовна заява є необґрунтованою та непідтвердженою доказами. З огляду викладене, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову.

Треті особи пояснень стосовно предмету спору не надали.

26.11.2018 р. позивач надав суду відповідь на відзив вх. № 11007, в якій наводить свої спростування доводів відповідача.

19.12.2018 року від позивача по електронній пошті надійшло клопотання про розгляд справи в судовому засіданні 20.12.2018 року без участі представника позивача та постановляння щодо відповідача окремої ухвали на підставі ст. 246 ГПК України.

17.01.2019 року від позивача надійшло клопотання про ознайомлення з матеріалами справи, в цей же день позивачу була надана можливість ознайомитись з матеріалами справи.

Також 17.01.2019 року від позивача надійшло клопотання в порядку ст. 196 ГПК України, в якому позивач просить суд проводити розгляд справи при відсутності позивача та його законного представника та задовольнити позовні вимоги позивача.

08.02.2019 року від відповідача до суду надійшов супровідний лист з доказами направлення копій оспорюваних наказів на адресу позивача.

В судове засідання 14.02.2019 року представники учасників справи не з'явились, клопотань не надходило.

Учасники справи належним чином повідомлялись судом про дату і час слухання справи. Крім того, ухвали суду своєчасно розміщувались судом в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Поряд з цим, відповідно до вимог п. 1 ч. 3 ст. 202 ГПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Згідно з приписами ч. 3 ст. 222 ГПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється.

У судовому засіданні 14.02.2019 року р. було прийнято рішення.

У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення (ч. 4 ст. 240 ГПК України).

Стосовно клопотання позивача про постановляння щодо відповідача окремої ухвали на підставі ст. 246 ГПК України, то суд не вбачає підстав для застосування ст. 246 ГПК України, оскільки відповідачем все ж таки було надано витребувані ухвалою суду докази.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши подані докази, суд встановив:

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що в липні 2018 року Позивач отримав постанову від 25.05.2018р. про закриття кримінального провадження, відіслану на адресу Позивача супровідним листом від 18.07.2018р. №24/к-971. Саме із цієї постанови Позивач вперше в липні 2018 року дізнався про існування оскаржуваних наказів, оскільки до цього жодних документів від ТОВ Саната 777, в тому числі щодо продажу автомобілів, Позивач не отримував. Вказана обставина, на думку Позивача, є у відповідності до вимог п.5 ст.267 Цивільного кодексу України від 16.01.2003р. №435-IVдостатньою та вагомою підставою, котра засвідчує поважність пропуску строків позовної давності щодо оскарження 4 (чотирьох) наказів, виданих у лютому та березні 2015 року.

В п.10.7 статуту ТОВ Саната 777 обумовлено правило, згідно із котрим Директор без попереднього погодження Загальними Зборами Учасників, за котре проголосують не менше 70 % голосів від загальної кількості всіх учасників, не вправі укладати договори, за котрими Товариство зобовязане продати основні засоби, нерухомість, земельні ділянки та виробниче обладнання, належне Товариству .

За твердженням позивача, виконавчий орган ТОВ Саната 777 без згоди вищого органу управління Товариства та в супереч вимогам законодавства України відчужив транспортні засоби.

З посиланням на ст.145 Цивільного кодексу України, ст.62 Закону України Про господарські товариства від 19.09.1991р. №1576-ХІІ позивач просив суд визнати поважним причини пропуску строків позовної давності та захистити порушене право позивача шляхом визнання недійсними наказів ТОВ Саната 777, а саме:

- наказ від 05.02.2015р. №4-з про зняття з обліку для продажу двох автомобілів ГАЗ 3302, днз НОМЕР_13.в. та ГАЗ 3302, днз НОМЕР_4 2007р.в.

- наказ від 25.02.2015р. №18-з про зняття з обліку для продажу автомобіля ГАЗ 33076 СПГ, днз НОМЕР_3 2005р.в.

- наказ від 27.02.2015р. №19-з (а) про зняття з обліку для продажу автомобіля НОМЕР_1 2005р.в.

- наказ від 10.03.2015р. (вихідний номер не зазначено) про зняття з обліку та продажу автомобіля ГАЗ 3302, днз НОМЕР_6 2006р.в.

- наказ від 23.02.2016р. №16з про зняття з обліку та продажу двох автомобілів ГАЗ 3302, НОМЕР_7 2009р.в. та ГАЗ 3302, НОМЕР_11 2010р.в.

- наказ від 18.03.2016р. №10-з про зняття з обліку та продажу автомобіля Mersedes- Benz 609D, днз НОМЕР_8, 1992р.в.

- наказ від 31.03.2015р. №11-з про зняття з обліку та продажу автомобіля ГАЗ 3302, днз НОМЕР_9 2010р.в.

- наказ від 12.04.2016р. №7-з про зняття з обліку та продажу двох автомобілів ГАЗ 3302, днз НОМЕР_10 2010р.в. та ГАЗ 3302, днз НОМЕР_12 2009р.в.

Відповідач у відзиві на позов проти задоволення позовних вимог заперечував. Так, зокрема, відповідач зазначив, що в лютому 2015 року з ОСОБА_1 як співзасновником було погоджено питання продажу автомобільної техніки, яка перебувала у неналежному технічному стані. Причиною постала необхідність отримання коштів для виплати заробітної плати працюючим, сплати податків, закупівлю продуктів для виготовлення продукції. ОСОБА_1 було доведено, що це питання необхідно оформити документально, як рішення Загальних зборів підприємства., на що останній заявив, щоб починали реалізацію техніки, а документи він попідписує і потім. Він сам активно приймав участь у реалізації автомобілів, через Інтернет відшуковував покупців, викидав оголошення, погоджував їх вартість. Вся процедура продажу техніки оформлялась документально проводилась оцінка кожної одиниці техніки, видавались накази про зняття їх з обліку, кошти від продажу поступали на рахунки підприємства, оприбутковувались, після чого переводились на банківські рахунки та в подальшому використовувались на оплату праці, податки та закупку матеріалів. Як під час продажу автомобілів, а потім і по його завершенні ОСОБА_5 пропонували оформити ці дії рішенням Загальних зборів, але він від цього категорично відмовився, достовірно знаючи при цьому скільки техніки було продано і за яку ціну. Процедура продажу автомобільної техніки досліджувалась в ході досудового розслідування по кримінальному провадженню, яке в подальшому було відкрите 06.12.2017 року по ст.364-1 КК України за заявою ОСОБА_1 Під час досудового слідства було встановлено, що ніяких фінансових порушень на підприємстві не виявлено, факту спричинення майнової шкоди законним інтересам ТО В «Сапата777» діями директорів внаслідок продажу транспортних засобів без проведення загальних зборів учасників товариства не виявлено. 25.05.2018 року СУ ГУІНП в Полтавській області кримінальне провадження за даним фактом було закрите у зв'язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

Відповідно до Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю "Саната 777" Товариство), затвердженого Зборами учасників товариства (арк. справи 127-152), ОСОБА_1 (позивач) є одним із засновником Товариства.

Судом встановлено, що відповідачем прийнято накази від 05.02.2015р. №4-з про зняття з обліку для продажу двох автомобілів ГАЗ 3302, днз НОМЕР_13.в. та ГАЗ 3302, днз НОМЕР_4 2007р.в., від 25.02.2015р. №18-з про зняття з обліку для продажу автомобіля ГАЗ 33076 СПГ, днз НОМЕР_3 2005р.в., від 27.02.2015р. №19-з (а) про зняття з обліку для продажу автомобіля НОМЕР_1 2005р.в., від 10.03.2015р. (вихідний номер не зазначено) про зняття з обліку та продажу автомобіля ГАЗ 3302, днз НОМЕР_6 2006р.в., від 23.02.2016р. №16з про зняття з обліку та продажу двох автомобілів ГАЗ 3302, НОМЕР_7 2009р.в. та ГАЗ 3302, днз НОМЕР_11 2010р.в., від 18.03.2016р. №10-з про зняття з обліку та продажу автомобіля Mersedes- Benz 609D, днз НОМЕР_8, 1992р.в., від 31.03.2015р. №11-з про зняття з обліку та продажу автомобіля ГАЗ 3302, днз НОМЕР_9 2010р.в., від 12.04.2016р. №7-з про зняття з обліку та продажу двох автомобілів ГАЗ 3302, днз НОМЕР_10 2010р.в. та ГАЗ 3302, днз НОМЕР_12 2009р.в. ( арк. справи 163-170).

Відповідно до частини 1 статті 15 та частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Вказаними нормами матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права способам, що встановлено чинним законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції. Так, у рішенні від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об'єднаного Королівства" Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов'язань. Крім того, Європейський суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, судам слід виходити із його ефективності, і це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Позивач просить суд визнати поважним причини пропуску строків позовної давності та захистити порушене право позивача шляхом визнання недійсними наказів про зняття з обліку та продажу автомобілів.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). У ч. 4 ст. 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Необхідно зазначити, що перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зроблено заяву іншою стороною у справі (у випадку, якщо зазначене питання вирішується згідно з приписами ЦК України), суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Підставою для захисту цивільного права чи охоронюваного законом інтересу є його порушення, невизнання чи оспорення. Відтак задоволення судом позову можливе лише за умови доведення позивачем відповідно до вимог статті 74 Господарського процесуального кодексу України обставин щодо наявності у нього відповідного права (охоронюваного законом інтересу), а також порушення (невизнання, оспорення) зазначеного права відповідачем.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а відповідно до статті 13 Конвенції (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому під ефективним способом слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин.

Згідно зі ст. 167 Господарського кодексу України корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами. Під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав.

Юридична особа є учасником цивільних відносин і наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю (статті 2, 80, 91, 92 ЦК України). При цьому, особливістю цивільної дієздатності юридичної особи є те, що така особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону (частина перша статті 92 ЦК України).

Управління товариством також здійснюють його органи - загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом (стаття 97 ЦК України). За системним аналізом норм ЦК України (статті 99, 145, 147), ГК України (стаття 89), Закону України "Про господарські товариства" (статті 58, 59, 62, 63) виконавчий орган товариства вирішує всі питання, пов'язані з управлінням поточною діяльністю товариства, крім питань, що є компетенцією загальних зборів учасників товариства або іншого його органу. Здійснюючи управлінську діяльність, виконавчий орган реалізує колективну волю учасників товариства, які є носіями корпоративних прав.

Правочини юридична особа також вчиняє через свої органи, що з огляду на приписи статті 237 ЦК України утворює правовідношення представництва, в якому орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана або має право вчинити правочин від імені цієї юридичної особи, в тому числі вступаючи в правовідносини з третіми особами.

Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням ( ч. 2 ст. 4 ГПК України).

Відповідно до частини 3 статті 215 Цивільного кодексу України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Зазначеною нормою передбачено можливість оскарження правочину зацікавленою особою, яка не є стороною договору.

Отже, аналіз наведених вище норм чинного законодавства дає підстави дійти висновку, що якщо учасник товариства обґрунтує відповідні позовні вимоги порушенням його корпоративних прав, він може оспорити саме договір, вчинений господарським товариством.

Відповідно до положень статей 16, 203, 215 Цивільного кодексу України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред'явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення чи порушується (не визнається або оспорюється) право або інтерес особи, яка звернулася до суду.

Оспорювані позивачем накази самі по собі не є правочинами щодо транспортних засобів, який зумовлює перехід права власності від відповідача до інших осіб. Такими правочинами є договори відчуження (купівлі-продажу тощо). Однак позивачем не ставляться позовні вимоги про визнання недійсними правочинів про відчуження транспортних засобів, натомість в межах даної справи позивач просив задовольнити його вимоги щодо визнання наказів про зняття з обліку для продажу автомобілів.Отже, позивачем невірно обрано спосіб захисту порушеного права.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права способам, що встановлено чинним законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права.

Сам по собі факт існування наказів про зняття з обліку транспортних засобів не впливає та не порушує корпоративних прав позивача, а визнання їх недійсними не призведе до відновлення порушеного права, якщо таке право порушене.

Відповідно до частини 3 статті 13, частини 1 статті 76, частини 1 статті 78, частини 1 статті 79 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно зі статтею 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Суд також вважає помилковим твердження позивача щодо наявності преюдиційних фактів, встановлених ухвалою господарського суду Полтавської області про закриття провадження у справі №917/858/18 від 13.09.2018р., де вказано, що вищим органом управління ТОВ Саната 777 не ухвалювалось жодного рішення щодо надання виконавчому органу попередньої згоди здійснити відчуження належних Товариству транспортних засобів протягом березня 2015 року квітня 2016 року.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення у зв'язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов'язує неможливість судового розгляду справи.

Тобто, суд, закриваючи провадження у справі не здійснює судовий розгляд позовних вимог по суті спору та не встановлює обставини справи з наданням ним юридичної оцінки, що, відповідно, виключає встановлення фактів відносно будь-якої з позовних вимог, що могло потягти за собою висновки щодо наявності підстав визнати обґрунтованими або необґрунтованими позовні вимоги.

Аналогічна правова позиція наведена і в Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 904/8414/17, яка розміщена в єдиному державному реєстрі судових рішень.

Надаючи правову кваліфікацію доказам, які надані сторонами з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог, оскільки позивачем не доведено факту порушення його корпоративних прав оспорюваними наказами та не доведено яким чином і які його права відновляться внаслідок визнання їх недійсним, а тому суд відмовляє у задоволенні позову.

З огляду на відмову в задоволенні позовних вимог сплата судового збору покладається на позивача.

Керуючись статтями 129, 232-233,237-238 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позовних вимог.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.256 ГПК України).

Повне рішення складено 19.02.2019 року

Суддя Тимощенко О.М.