РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.02.2019Справа № 910/15848/18
За позовом Державного підприємства "Укркомунобслуговування" м. Києва

до Державного підприємства "Науково-дослідний та проектно-вишукувальний інститут транспортного будівництва "Київдіпротранс" м. Києва

про визнання договору частково недійсним.

Суддя Паламар П.І.

Без виклику представників сторін (без проведення судового засідання).

СУТЬ СПОРУ :

у листопаді 2018 року Державне підприємство "Укркомунобслуговування" звернулося в суд з указаним позовом.

Позивач зазначав, що між ним та відповідачем укладено договір про надання поворотної фінансової допомоги від 9 жовтня 2014 р., додаткова угода № 1 від 15 жовтня 2015 р., згідно з умовами яких відповідач (позикодавець) зобов'язався надати йому (позичальнику) позику у розмірі 500000 грн. строком до 1 квітня 2016 р., а останній - повернути позику в установлений строк.

Відповідно до умов п. 5.2 цього договору при порушенні позичальником строку повернення позики він повинен сплатити на поточний рахунок позикодавця пеню у розмірі 0,5% від розміру позики за кожний день прострочення повернення позики.

Посилаючись на те, що умови договору в частині визначення розміру неустойки за порушення грошового зобов'язання за договором суперечать вимогам ст.ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", ст. 231 ГК України, позивач просив задовольнити позов та визнати спірний договір в цій частині недійсним, покласти на відповідача понесені по справі судові витрати.

Відповідач відзив на позовну заяву не подав.

Розглянувши матеріали справи, суд вважає, що у позові слід відмовити з таких підстав.

Судом встановлено, що між сторонами у справі укладено договір про надання поворотної фінансової допомоги від 9 жовтня 2014 р., додаткова угода № 1 від 15 жовтня 2015 р. до нього, згідно з умовами яких відповідач (позикодавець) зобов'язався надати позивачу (позичальнику) позику у розмірі 500000 грн. строком до 1 квітня 2016 р., а останній -повернути позику в установлений строк.

Зазначені обставини підтверджуються наявними у матеріалах справи копіями вищевказаного договору, додаткової угоди.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з правилами ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до вимог п. 6 ст. 231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно із ст.ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений ст. 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ч. 2 ст. 343 ГК України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ч. 1 ст.ст. 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до умов п. 5.2 цього договору при порушенні позичальником строку повернення позики він повинен сплатити на поточний рахунок позикодавця пеню у розмірі 0,5% від розміру позики за кожний день прострочення повернення позики.

Відповідно до вимог чинного законодавства сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства та врегулювати свої відносини на власний розсуд, а тому встановлена сторонами відповідальність за прострочення виконання зобов'язання не суперечить матеріальному праву України, а отже, не тягне за собою правових наслідків у вигляді визнання угоди, чи її частини недійсною.

Положення Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" не встановлюють обмежень щодо визначення розміру пені, а передбачають обмеження розміру пені, що підлягає стягненню.

Внесення сторонами за договором про надання поворотної фінансової допомоги умов про забезпечення виконання зобов'язання позичальника про своєчасне повернення позики відповідає вимогам ст.ст. 546, 549 ЦК України, ст. 230 ГК України.

Доводи позивача з цього приводу є необґрунтованими та суперечать встановленим ст. 3 ЦК України принципам свободи договору.

Посилання позивача на те, що умови п. 5.2 спірного договору не відповідає вимогам ст. 231 ГК України безпідставні, оскільки встановлена вказаною нормою неустойка передбачає відповідальність за виконання негрошового зобов'язання.

Отже, зміст спірного договору в частині п. 5.2 відповідає вимогам ч. 1 ст. 203 ЦК України.

Доказів невідповідності спірних умов договору іншим вимогам чинного законодавства суду не надано.

За таких обставин у задоволенні позову відповідно до вимог ст.ст. 16, 203, 215 ЦК України слід відмовити.

Оскільки у позові відмовлено, понесені по справі судові витрати стосовно до вимог ст. 129 ГПК України слід покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 86, 129, 232, 233, 236-241 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В :

у позові Державного підприємства "Укркомунобслуговування" м. Києва відмовити.

Рішення набирає законної сили та підлягає оскарженню у строк і порядку, визначені ст. 241 та розділом ІV ГПК України.

Суддя господарського суду міста Києва П.І.Паламар