ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.02.2019 Справа № 917/1564/18

м. Полтава

За позовною заявою Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго", вул. Ст. Поділ, 5, м. Полтава, 36022, в особі Полтавської філії міських електромереж ПАТ "Полтаваобленерго", вул. М.Бірюзова, 47А, м. Полтава, 36000

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрторгбуд", вул. Половки, 72, м. Полтава, 36034

про стягнення 108857,70 грн.

Суддя Господарського суду Полтавської області Семчук О.С.

Секретар судового засідання Лепій О.В.

Представники:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Полтаваобленерго" в особі Полтавської філії міських електромереж ПАТ "Полтаваобленерго" (далі - позивач/ ПАТ "Полтаваобленерго") звернулося з позовною заявою до Господарського суду Полтавської області про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрторгбуд" (далі - відповідач/ ТОВ "Укрторгбуд") 108857,70 грн. заборгованості по санкції за споживання електричної енергії понад договірну величину за період з грудня 2017 року по вересень 2018 року. В обґрунтування позову позивач посилається на невиконання відповідачем умов договору про постачання електричної енергії № 64 від 21.06.2010.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 17.12.2018 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження у справі без виклику сторін.

Відповідач у відзиві наполягав на розгляді справи в порядку загального позовного провадження з викликом сторін.

Ухвалою від 06.02.2019 суд відхилив клопотання відповідача про розгляд справи в порядку загального позовного провадження та задовольнив клопотання відповідача про розгляд справи за його участі, справу призначено до розгляду в судовому засіданні на 13.02.2019.

В судове засідання 13.02.2019 представники сторін не з'явилися.

Учасники справи належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, що підтверджується штампом загального відділу суду на звороті ухвали від 06.02.2019, який свідчить про направлення копій вказаної ухвали учасникам справи.

Згідно ч. 1 ст. 202 ГПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Таким чином, неявка в судове засідання сторін не перешкоджає розгляду справи по суті. Окрім того, суд враховує передбачені ст. 248 ГПК України строки розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідач у відзиві позов заперечує, посилаючись на те, що чинним законодавством не передбачено нарахування санкції за споживання електричної енергії понад договірну величину.

Рішення приймається в порядку ч. ч. 4, 5 ст. 240 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, суд, -

ВСТАНОВИВ:

21.06.2010 між позивачем (постачальник за договором) та відповідачем (споживач за договором) було укладено договір про постачання електричної енергії № 64 (далі - Договір, копія договору - в матеріалах справи).

Відповідно до п. 1 договору постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача з приєднаною потужністю 200,5 кВт, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.

Споживач зобов'язується оплачувати постачальнику вартість електричної енергії згідно з умовами додатків "Порядок розрахунків" та "Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії та перелік об'єктів і засобів комерційного обліку", а також здійснювати оплату за перетікання реактивної електричної енергії між електромережею постачальника та електроустановками споживача згідно з додатками "Порядок розрахунків" та "Порядок розрахунків за перетікання реактивної електроенергії" (п. 2.3.3., п. 2.3.4. договору).

Згідно п. 2 Додатку № 2 до договору "Порядок розрахунків" споживач до початку розрахункового періоду здійснює платіж на наступний розрахунковий період у сумі вартості 100% заявленого (договірного) обсягу споживання електричної енергії. Розмір суми платежу розраховується споживачем самостійно як сума добутків визначених на наступний розрахунковий період тарифів відповідного класу та заявленого (договірного) обсягу споживання електричної енергії.

Згідно з п. 5.1. Договору договірні величини споживання електричної енергії та потужності на розрахунковий період визначаються відповідно до діючого Порядку постачання електричної енергії споживачам.

Для визначення договірних величин споживання електричної енергії та потужності на наступний рік споживач не пізніше першого листопада поточного року надає Постачальнику відомості про розмір очікуваного споживання електричної енергії (додаток №1 «Обсяги постачання (договірні величини) електричної енергії споживачу та субспоживачу»).

У разі ненадання споживачем зазначених відомостей у встановлений термін розмір очікуваного споживання електричної енергії (потужності) на наступний рік установлюється постачальником на рівні відповідних періодів поточного року.

Додатком № 1 «Обсяги постачання (договірні величини) електричної енергії споживачу та субспоживачу» до Договору постачальником та споживачем були узгоджені обсяги постачання (договірні величини) електричної енергії по місяцях на 2014 рік, в обсязі 1,50 тис. кВт/год. на кожен місяць.

Інші докази погодження сторонами обсягів постачання (договірних величин) електричної енергії в матеріалах відсутні.

Тобто, відповідно до умов п. 5.1 Договору, розмір очікуваного споживання електричної енергії (потужності) на 2018 рік установлено постачальником на рівні 2014 року, в обсязі 1,50 тис. кВт/год. на кожен місяць.

07.02.2018 відповідач звернувся до позивача з проханням збільшити договірну величину споживання електроенергії на лютий 2018 року до рівня 9500 кВт/год.

Відповідно до п. 8 Додатку № 2 «Порядок розрахунків» до Договору, коригування договірних величин споживання електричної енергії та потужності відповідно до п. 5.5 цього договору здійснюється при виконання Споживачем наступних умов:

а)          звернення споживача не пізніше ніж за п’ять робочих днів постачальника до закінчення розрахункового періоду;

б)          проведення попередньої оплати за договірний обсяг електричної енергії з врахуванням додатково заявленого не пізніше п’яти робочих днів постачальника після дня звернення.

Коригування дійсне з дня, вказаного в письмовому повідомленні Постачальника про коригування, але не раніше, ніж з дня проведення зазначеної оплати.

Позивач зазначає, що у зв'язку з недостатнім обсягом проведеної попередньої оплати, листом № 13-21-03.3/856 від 15.02.2018 він повідомив відповідачу про збільшення договірної величини електроспоживання до рівня 5848 кВт/год.

Таким чином, договірна величина споживання електричної енергії на лютий 2018 року у ТОВ «Укрторгбуд» становила 5848 кВт/год.

Пунктом 4.2.2. Договору сторони встановили, що за перевищення договірних величин споживання електричної енергії та потужності, визначених згідно із вимогами розділу 5 цього Договору, споживач сплачує постачальнику двократну вартість різниці фактично спожитої та договірної величин.

Відповідно до абз. 3 п. 7 Додатку № 2 «Порядок розрахунків» до Договору, перевищення договірної величини споживання електроенергії визначається як різниця між фактично спожитою і договірною величиною.

Згідно Актів про обсяги спожитої (переданої) споживачу (субспоживачу) електричної енергії, відповідачем фактично спожито: у грудні 2017 року - 2111 кВт/год; у січні 2018 року - 10062 кВт/год; у лютому 2018 року - 12708 кВт/год; у березні 2018 року - 11458 кВт/год; у квітні 2018 року - 11925 кВт/год; у травні 2018 року - 4692 кВт/год; у червні 2018 року - 6280 кВт/год; у липні 2018 року - 6144 кВт/год; у серпні 2018 року - 1571 кВт/год; у вересні 2018 року - 2981 кВт/год.

Тобто, розмір перевищення договірних величин електричної енергії склав: у грудні 2017 року - 611 кВт/год; у січні 2018 року - 8562 кВт/год; у лютому 2018 року - 6860 кВт/год; у березні 2018 року - 9958 кВт/год; у квітні 2018 року - 10425 кВт/год; у травні 2018 року - 3192 кВт/год; у червні 2018 року - 4780 кВт/год; у липні 2018 року - 4644 кВт/год; у серпні 2018 року - 71 кВт/год; у вересні 2018 року - 1481 кВт/год.

Керуючись п. 5.1, п. 5.2 Договору та п. 7 Додатку № 2 «Порядок розрахунків» до Договору, постачальником було визначено обсяг перевищення договірної величини та розмір санкції за споживання електроенергії понад договірну величину за період з грудня 2017 року по вересень 2018 року в розмірі 108857,70 (повідомлення про перевищення договірної величини електричної енергії, рахунки за перевищення договірної величини споживання електричної енергії та докази їх направлення відповідачу - в матеріалах справи).

Вказану суму санкцій за споживання електроенергії понад договірну величину позивач просить суд стягнути з відповідача.

Відповідач у відзиві позов заперечує, зазначає, що позовна заява не містить жодного посилання на діючі норми матеріального права, які визначають таке поняття як «санкції за споживання електричної енергії понад договірну величину», а також відповідальність за таку санкцію.

Так, відповідач посилається на те, що в зв’язку з набранням чинності з 11.06.2017 Закону України «Про ринок електричної енергії» від 13.04.2017 № 2019-VIII втратила чинність ст. 26 Закону України «Про електроенергетику» від 16.10.1997 № 575/97-ВР, яка передбачала, що споживачі (крім населення та навчальних закладів) у випадку споживання електроенергії понад договірну величину за розрахунковий період сплачують енергопостачальникам двократну вартість різниці фактично спожитої та договірної величини.

Крім цього, відповідач зазначає, що 11.06.2018 року втратила чинність Постанова Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України від 31.07.1996 № 28 «Про затвердження Правил користування електричною енергією» на підставі набрання чинності Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 312 від 14.03.2018. П. 3.2.6. Постанови № 312 від 14.03.2018 передбачає істотні умови договору постачання електричної енергії, серед яких відсутнє поняття «договірна величина» та відповідальність за перевищення договірних величин.

Також відповідач стверджує, що він неодноразово звертався до позивача, як у письмовому вигляді, так і усно, з метою укладення між сторонами нового договору, проте такий договір між сторонами укладений не був.

Відповідач вважає, що з набранням сили Законом України «Про ринок електричної енергії», він втратив обов’язок по відношенню до позивача в частині виконання п. 4.2.2 Договору стосовно сплати двократної вартості різниці фактично спожитої та договірної величин.

При вирішенні позову суд виходить з наступного.

Матеріали справи свідчать про те, що між позивачем та відповідачем у справі виникли зобов'язання за договором енергопостачання.

Згідно з ч. 1 ст. 275 Господарського кодексу України (далі - ГК України) за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого законом режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Частиною 6 ст. 276 ГК України передбачено, що розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону.

Згідно ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, у встановлений строк (термін) його виконання та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Судом встановлено, що на момент укладення сторонами Договору (21.06.2010) був чинним Закон України "Про електроенергетику" (далі - ЗУ "Про електроенергетику"), ч. 6 ст. 26 якого було передбачено, що споживачі у випадку споживання електричної енергії понад договірну величину за розрахунковий період сплачують енергопостачальникам двократну вартість різниці фактично спожитої і договірної величини.

Проте, 11.06.2017 набув чинності Закон України "Про ринок електричної енергії" (далі - ЗУ "Про ринок електричної енергії").

Відповідно до п. 23 Розділу XVII Прикінцеві та перехідні положення цього Закону було визнано таким, що втратив чинність Закон України "Про електроенергетику", крім: визначення термінів "енергогенеруючі компанії", "енергопостачальники", "оптовий ринок електричної енергії України", "учасники оптового ринку електричної енергії України", "граничні показники", "поточні рахунки із спеціальним режимом використання оптового ринку електричної енергії", "алгоритм оптового ринку електричної енергії", "оптове постачання електричної енергії", "уповноважений банк", передбачених статтею 1, які втрачають чинність з дати початку дії нового ринку електричної енергії; статті 9, яка втрачає чинність через 12 місяців з дня набрання чинності цим Законом; абзаців першого і другого частини другої статті 12, які втрачають чинність з дати початку дії нового ринку електричної енергії; статей 15, 15 1, 17, які втрачають чинність з дати початку дії нового ринку електричної енергії.

Норми чинного законодавства України, зокрема ЗУ "Про ринок електричної енергії", не передбачають відповідальності за порушення споживачем договірних величин споживання електричної енергії та не визначають її розміру.

При цьому, суд звертає увагу на те, що п. 22 Розділу XVII Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про ринок електричної енергії" передбачає продовження дії прийнятих на виконання Закону України "Про електроенергетику" нормативно-правових актів.

Так, згідно п. 13 Порядку постачання електричної енергії споживачам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.03.1999 № 441, який чинний на даний час, встановлено, що споживачі у разі перевищення договірних величин споживання електричної енергії та потужності несуть відповідальність згідно з частинами п'ятою і шостою статті 26 ЗУ "Про електроенергетику", який втратив чинність.

Крім цього, до 26.06.2018 були чинними Правила користування електричної енергією, затверджені постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 31.07.1996 № 28 (далі Правила).

Вказаними Правилами передбачено можливість нарахування підвищеної згідно з законом вартості різниці між фактично спожитим та договірним обсягами електричної енергії за середньозваженим тарифом у разі перевищення договірної величини споживання електричної енергії за розрахунковий період споживачем, але не встановлено розміру відповідальності за перевищення договірних величин споживання електричної енергії.

Так, згідно п. 6.17 Правил у разі перевищення договірної величини споживання електричної енергії за розрахунковий період споживачем, який розраховується за тарифами, диференційованими за періодами часу, або якщо відповідно до договору для споживача протягом розрахункового періоду змінювався тариф, він (споживач) за обсягом перевищення сплачує на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника електричної енергії підвищену згідно з законом вартість різниці між фактично спожитим та договірним обсягами електричної енергії за середньозваженим тарифом.

Відповідно до пп. 7 п. 8.1 Правил, постачальник електричної енергії за регульованим тарифом має право, зокрема, на отримання від споживача підвищеної оплати за електричну енергію за обсяг перевищення споживачем договірних величин споживання електричної енергії та величини потужності за розрахунковий період відповідно до актів законодавства та умов договору.

Згідно п. 4.2.2. Договору за перевищення договірних величин споживання електричної енергії та потужності, визначених згідно з вимогами розділу 5 цього Договору, споживач сплачує постачальнику двократну вартість різниці фактично спожитої та договірної величин. При цьому плата за перевищення договірної величини потужності стягується із споживачів з приєднаною потужністю 150 кВт і більше та середньомісячним споживанням 50000 кВт.г і більше.

Позивач стверджує, що оскільки в даному пункті Договору відсутнє посилання на норми ЗУ "Про електроенергетику", то втрата чинності вказаним Законом не впливає на обов'язок відповідача з виконання зобов'язання зі сплати постачальнику двократної вартості різниці фактично спожитої та договірної величин, яке передбачено умовами Договору.

Проте, згідно абз. 4 п. 7 Додатку № 2 до Договору "Порядок розрахунків", споживач сплачує постачальнику підвищену вартість спожитої понад договірну величину електричної енергії та потужності, відповідно до ст. 26 ЗУ "Про електроенергетику".

Тобто, даний пункт Додатку № 2, який є невід'ємною частиною Договору, має безпосереднє відсилання на ст. 26 ЗУ "Про електроенергетику".

При цьому, судом не приймається до уваги заперечення позивача стосовно того, що в тексті ЗУ «Про ринок електричної енергії» відсутнє посилання на те, що дія закону поширюється на договори, укладені до набрання ним чинності, тобто змінити умови договору можливо лише за згодою сторін.

Так, згідно з п. 2.1 Договору під час виконання умов цього Договору, а також вирішення всіх питань, що не обумовлені цим Договором, сторони зобов'язуються керуватися чинним законодавством України, Правилами користування електричною енергією.

Отже, при виконанні Договору сторони повинні враховувати положення саме чинного законодавства, яке, як встановлено судом, не встановлює розміру відповідальності за перевищення договірних величин споживання електричної енергії.

З огляду на викладене, суд вважає, що позивач безпідставно нарахував відповідачу двократну вартість за перевищення договірних величин споживання електричної енергії та потужності за період з грудня 2017 року по вересень 2018 року.

Таким чином, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 108857,70 грн. заборгованості за споживання електричної енергії понад договірну величину за період з грудня 2017 року по вересень 2018 року є не обґрунтованими, а отже задоволенню не підлягають.

При прийнятті рішення суд дотримується принципу правової визначеності (вказана правова позиція суду була підтримана постановою Харківського апеляційного господарського суду від 18.07.2018 у справі № 922/471/18).

Судові витрати відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України покладаються на позивача у повному обсязі.

Керуючись статтями 232-233, 237-238, 240 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити у позові повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.ст.256, 257 ГПК України). Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 18.02.2019.

Суддя О.С. Семчук