ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2019 року м. ОдесаСправа № 916/2933/18
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддів секретар судового засідання за участю представників учасників процесу: Від ТОВ «Латоріца-Темп» Від ПП «Артек-Союз»ОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3 ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5, посвідчення № 1893, дата видачі: 28.05.10; копія довіреності №б/н, дата видачі: 26.12.18; адвокат ОСОБА_6, посвідчення № 877, дата видачі: 28.05.04;
розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_7 підприємства «Артек-Союз»
на ухвалу господарського суду Одеської області
від28.12.2018року про забезпечення позову (суддя суду першої інстанції: ОСОБА_8; час і місце винесення ухвали: 28.12.2018, пр. Шевченка, 29, м. Одеса, Господарський суд Одеської області)
у справі за заявою№ 916/2933/18 Товариства з обмеженою відповідальністю «Латоріца-Темп»
до боржника про ОСОБА_7 підприємства «Артек-Союз» забезпечення позову

ВСТАНОВИВ:

27.12.2018 року від Товариства з обмеженою відповідальністю «Латоріца-Темп» надійшла заява вх. ГСОО №4-56/18, в порядку ст.136-138 Господарського процесуального кодексу України, згідно якої заявник просить суд до набрання законної сили рішенням суду накласти арешт на грошові кошти у розмірі ціни позову в сумі 16 632 862,45 грн., які наявні на всіх банківських рахунках ОСОБА_7 підприємства «Артек-Союз», згідно до зазначених реквізитів рахунків, а також на рахунках в інших банківських та фінансових установах, в тому числі, що знаходяться на рахунках відокремлених підрозділів (філій) ОСОБА_7 підприємства «Артек-Союз», які будуть виявлені під час виконання ухвали суду.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 28.12.2018 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Латоріца-Темп» за вх. ГСОО №4-56/18 про забезпечення позову задоволено частково; накладено арешт на грошові кошти ОСОБА_7 підприємства «Артек-Союз» в розмірі ціни позову 16 632 862,45 грн., які знаходяться на рахунках у банках та в інших фінансових установах, а саме: № 7659 в ПАТ «ЧБРР», МФО 384577; № 1 в АБ «УКРГАЗБАНК», МФО 320478; № 7099 в АТ «МІБ» МФО 380582; № 7659 в ПАТ «ЧБРР» МФО 384577; № 7099 в АТ «МІБ» МФО 380582; № 0962 Казначейство України, МФО 899998; № 7099 в АТ «МІБ», МФО 380582; № 01 в ПАТ «ОСОБА_9 ОСОБА_10» КИЇВ, МФО 380281; № 769, в ПАТ «КБ» ГЛОБУС», МФО 380526; № 3091 в АТ «ОТП БАНК», МФО 300528; № 0084 в АТ «КІБ», МФО 322540, а також інших рахунках в банківських та фінансових установах, які будуть виявлені під час виконання ухвали суду.

Вказана ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що з урахуванням характеру правовідносин, що склалися між сторонами, майнового характеру майбутнього спору та суттєвого розміру позовних вимог, з урахуванням наявності відкритих виконавчих проваджень щодо боржника, існує дійсна ймовірність того, що невжиття обраного позивачем заходу до забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання судового рішення у разі задоволення позову внаслідок зменшення коштів, які наявні у відповідача, на момент ухвалення рішення по справі.

Господарський суд вважає цілком обґрунтованим обраний позивачем спосіб забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти боржника, оскільки він відповідає вимогам, на забезпечення яких він направлений, є повязаним і співвідносним із такими вимогами.

Крім іншого суд першої інстанції зазначив, що з метою забезпечення можливості виконання ухвали суду про забезпечення позову, а також для забезпечення дотримання прав осіб, щодо яких судом приймається ухвала про зобовязання виконати певні дії, ухвала про забезпечення позову має містити конкретне найменування та реквізити осіб, яких стосуються заходи забезпечення позову, і які зобовязані виконати зазначені в ухвалі заходи.

Відтак, суд дійшов висновку, що заява таким вимогам частково не відповідає, оскільки заявником не визначено конкретні найменування та реквізити відокремлених підрозділів (філій) боржника.

23.01.2019року до Південно-західного апеляційного господарського суду через Господарський суд Одеської області надійшла апеляційна скарга ОСОБА_7 підприємства «Артек-Союз» на ухвалу господарського суду Одеської області від 28.12.2018 року у справі № 916/2933/18, в якій скаржник просить скасувати ухвалу від 28.12.2018 про накладення арешту на грошові кошти, наявні на всіх розрахунках ОСОБА_7 підприємства «Артек-Союз» у розмірі 16 632 862,45грн., по справі № 916/2933/18; прийняти нову ухвалу, якою у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову відмовити.

Як на підставу викладених у скарзі вимог, апелянт посилається на те, що дія договору від 01.01.2016 року закінчилась 31.12.2017, а у 2018 році договір постачання товару між ПП «Артек-Союз» та ТОВ «Латоріца-Темп» не укладався та надана копія договору від 01.01.2018 року зроблена штучно.

Також апелянт зазначає, що з грудня 2017 року по грудень 2018 року ПП «Артек-Союз» сплатило на адресу ТОВ «Латоріца-Темп» 178 027 283,86грн., що на думку апелянта підтверджує партнерські відносини між сторонами по справі, та порядність Відповідача.

Як стверджує апелянт, арешт рахунків ПП «Артек-Союз» призведе до неможливості виконати договірні зобовязання перед Міністерством оборони України, сплатити податки та заробітну плату. Саме такий спосіб є неприпустимим та буде заважати господарській діяльності підприємства.

Апелянт зазначає, що нарахування пені та 3% річних не підтверджено жодним розрахунком та доказом.

Апелянт наголошує, що укладення 05.12.2018 року додаткової угоди з Міністерством оборони України про зміну рахунку було викликано господарською необхідністю, та не є доказом бажання відповідача не виконувати зобовязання перед ТОВ «Латоріца-Темп».

В апеляційній скарзі ПП «Артек-Союз» зазначає, що на даний час відсутні будь-які відкриті виконавчі провадження відносно боржника.

Крім іншого, апелянт зазначає, що позивачем порушено правило, передбачене ст. 139 Господарського процесуального кодексу України, та не подано протягом десяти днів з дня подання заяви про забезпечення позову відповідної позовної заяви.

Підсумовуючи викладене, апелянт стверджує, що в обґрунтування заяви позивач посилається лише на власні підозри, припущення і не наводить належних і допустимих доказів, які б свідчили про потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 28.01.2019 року поновлено ОСОБА_7 підприємству «Артек-Союз» пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження ухвали господарського суду Одеської області від 28.12.2018року у справі № 916/2933/18; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_7 підприємства «Артек-Союз» на ухвалу господарського суду Одеської області від 28.12.2018року у справі № 916/2933/18; встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу не пізніше 5-ти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі; розяснено учасникам справи про їх право не пізніше 5-ти днів з дня вручення ухвали подати до суду заяви чи клопотання стосовно призначення експертизи, витребування доказів, судових доручень щодо збирання доказів, залучення у справі спеціаліста, перекладача, вжиття заходів забезпечення позову, відводів, затвердження мирових угод тощо, а також надати заперечення на заяви та клопотання інших осіб із доказами направлення копій таких заяв або заперечень іншим учасникам справи; призначено справу № 916/2933/18 до розгляду на 12 лютого 2019 о 15:00.

07.02.2019 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Латоріца-Темп» до Південно-західного апеляційного господарського суду надано відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_7 підприємства «Артек-Союз».

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Латоріца-Темп» висловило заперечення щодо викладених доводів апеляційної скарги та вважає, що апеляційну скаргу ПП «Артек-Союз» слід відхилити, а ухвалу Господарського суду Одеської області від 28.12.2018 по справі № 916/2933/18 залишити без змін.

У судовому засіданні 12.02.2019 оголошено ухвалу в протокольній формі про перерву в судовому засіданні до 21.02.19 о 12:30.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що обєктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно ч. 1 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 255 Господарського процесуального кодексу України окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції: про забезпечення позову, заміну заходу забезпечення позову.

У судовому засіданні 21.02.2019 були присутні повноважні представники обох сторін, що підтверджується протоколом судового засідання та матеріалами даної справи.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин:

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, апеляційний господарський суд встановив наступне.

Пунктом 1 частини 1 статті 138 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що заява про забезпечення позову подається до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо.

27.12.2018 року від Товариства з обмеженою відповідальністю «Латоріца-Темп» надійшла заява вх. ГСОО №4-56/18, в порядку ст. 136-138 Господарського процесуального кодексу України, згідно якої заявник просить суд до набрання законної сили рішенням суду накласти арешт на грошові кошти у розмірі ціни позову в сумі 16 632 862,45 грн., які наявні на всіх банківських рахунках ОСОБА_7 підприємства «Артек-Союз», згідно до зазначених реквізитів рахунків, а також на рахунках в інших банківських та фінансових установах, в тому числі, що знаходяться на рахунках відокремлених підрозділів (філій) ОСОБА_7 підприємства «Артек-Союз», які будуть виявлені під час виконання ухвали суду.

В обґрунтування поданої заяви заявник посилається на те, що за ПП «Артек-Союз» рахується заборгованість за договором поставки № 1 від 01.01.2016р. та від 01.01.2018 року, яка з урахуванням суми пені, 3% річних та інфляційних складає 16 632 862,45 грн. та яку боржник не погашає впродовж одного року, при цьому вимога про сплату зазначеної заборгованості у строк до 01.10.2018 року була залишена боржником без задоволення, а акти звірки взаєморозрахунків без підписання. Водночас, як стверджує заявник, відповідно до інформації, яка міститься на сайті www.prozorro.gov.ua ПП «Артек-Союз» додатковою угодою № 29 від 05.12.2018року до договору від 31.03.2017 року № 286/2/17/13 укладеною між Міністерством оборони України та ПП «Артек-Союз», змінює розрахунковий рахунок, який невідомий ТОВ «Латоріца-Темп», що за думкою заявника, дає підстави обґрунтовано вважати про вжиття контрагентом заходів щодо ухилення від виконання своїх зобовязань за договорами № 1 від 01.01.2016р. та від 01.01.2018 року, в звязку з чим майбутнє рішення у справі не можливо буде виконати або таке виконання буде утруднене внаслідок відсутності на час виконання судового рішення коштів на відомих ПП «Артек-Союз» банківських рахунках. Водночас, заявник наполягає на тому, що договірні відносини між боржником та Міністерством оборони України закінчуються 31.12.2018 року, що за думкою ТОВ «Латоріца-Темп», свідчить про те, що з настанням наступного року, фінансовий стан боржника може погіршитись чи зовсім призвести до неможливості виконати свої грошові зобовязання перед ТОВ «Латоріца-Темп» та іншими контрагентами.

Крім того, заявник наполягає на тому, що боржник не погашає свою заборгованість тривалий час та ПП «Артек-Союз» є боржником у 9-ти незавершених виконавчих провадженнях, які були відкриті у період з 25.03.2011р. по 05.10.2017р. про що міститься вказана інформація в відповідному реєстрі, відтак заявник вважає, що накладення арешту на кошти відповідача стане гарантією виконання рішення суду у даній справі. Більш того, заявник посилається на те, що з реєстру судових рішень, за останній рік відповідач фігурував в 3-х процесах в господарському суді Одеської області, по яким ухвалено рішення про стягнення заборгованості з ПП «Артек-Союз», що за думкою заявника свідчить про систематичне ухилення відповідача від виконання своїх договірних зобовязань та можливими труднощами кредиторів боржника, зокрема ТОВ «Латоріца-Темп», під час виконання судового рішення.

З огляду на зазначене, на думку заявника, невиконання відповідачем грошових зобовязань, що виникли із договорів поставки № 1 від 01.01.2016р. та від 01.01.2018 року, зумовлене субєктивними причинами, які свідчать про відверте небажання боржника здійснити погашення існуючої суми заборгованості з урахуванням ігнорування боржника звернень щодо звірки взаєморозрахунків та погашення заборгованості.

Приймаючи до уваги викладені обставини, а також враховуючи значний обсяг заявленої до стягнення заборгованості, факт наявності якої підтверджений належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, ТОВ «Латоріца-Темп» вважає, що існує реальна загроза невиконання рішення суду у випадку задоволення позову, оскільки відповідачем можуть бути вчинена низка дій, направлених на подальше ухилення від майнової відповідальності у спірних правовідносинах.

З матеріалів оскарження ухвали від 28.12.2018 вбачається, що заява про забезпечення позову була подана до подання позовної заяви, та 15.01.2019 до Господарського суду Одеської області фактично надійшла позовна заява від 08.01.2019 Товариства з обмеженою відповідальністю «Латоріца-Темп» до ОСОБА_7 підприємства «Артек-Союз» про стягнення заборгованості за договорами поставки.

Як зясовано колегією суддів апеляційного господарського суду, в даному випадку предметом позову є стягнення заборгованості за Договором поставки № 1 від 01.01.2016 року та за Договором поставки № 1 від 01.01.2018 року. При цьому, позов обґрунтований неналежним виконанням з боку Відповідача взятих на себе зобовязань за цим Договором в частині оплати.

З матеріалів оскарження ухвали вбачається, що заборгованість за договорами поставки №1 від 01.01.2016р. та від 01.01.2018 р. в частині сплати грошових коштів за отриманий товар становить 12 094 370,84 грн., а саме за 71 видатковими накладними за період з грудня 2017 року по квітень 2018 року, на яку заявник нарахував пеню, 3% річних та інфляційних на загальну суму 4 538 491,61 грн., при цьому заборгованість за поставлений товар постійно збільшувалась у звязку із несплатою ПП «Артек-Союз» майже протягом року (з дати 1-ї накладної) вартості отриманого товару.

Норми права, які застосував суд та мотиви їх застосування:

Положеннями ст. 136 Господарського процесуального кодексу України визначено, що господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України визначено, що позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 4 ст. 137 ГПК України).

Положеннями ч. 4 ст. 139 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у заяві можуть бути зазначені кілька заходів забезпечення позову, що мають бути вжиті судом, із обґрунтуванням доцільності вжиття кожного з цих заходів.

Отже, з положень 4 ст. 139 Господарського процесуального кодексу України слідує, що особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, обовязковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими повязується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Статтею 140 ГПК України встановлено, що залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення.

Види забезпечення позову повинні бути співвідносними із заявленими позивачем вимогами.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням:

- розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;

- забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;

- наявності звязку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову;

- імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів;

- запобігання порушенню у звязку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих Позивачем на підтвердження своїх вимог, зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (пункт 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9).

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини вказав, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи «ОСОБА_4 та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування.

Отже, обовязковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Таким чином, Держава Україна несе обовязок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

На це вказується, зокрема, і у пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 у справі № 1-33/2004, де зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.

Більш того, Конституційний Суд України у п. 9 мотивувальної частини рішення від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Оцінка доводів, викладених в апеляційній скарзі та у відзиві на апеляційну скаргу:

Апелянт стверджує, що дія договору від 01.01.2016 року закінчилась 31.12.2017, а у 2018 році договір постачання товару між ПП «Артек-Союз» та ТОВ «Латоріца-Темп» не укладався та надана копія договору від 01.01.2018 року зроблена штучно.

Щодо даних тверджень апелянта колегія суддів апеляційного господарського суду вважає за необхідне зазначити наступне.

Факт закінчення строку дії договору не свідчить про відсутність обовязку у відповідача здійснити розрахунки (сплатити заборгованість) за даним договором.

Твердження відповідача, про те, що договір поставки № 1 від 01.01.2018 року є штучним, не підтверджено належними та допустимими доказами. Перевірити факт того, що договір поставки № 1 від 01.01.2018 є штучним можливо лише під час розгляду справи по суті, із залученням відповідних спеціалістів (експертів) для встановлення факту підробки документу.

Твердження апелянта, що позивач в супереч вимогам Господарського процесуального кодексу України не подав до суду позовну заяву, спростовується матеріалами оскарження, в яких міститься копія позовної заяви від 08.01.2019 Товариства з обмеженою відповідальністю «Латоріца-Темп» до ОСОБА_7 підприємства «Артек-Союз» про стягнення заборгованості за договорами поставки № 1 від 01.01.2016 та від 01.01.2018.

Судом встановлено, що дійсно сума заборгованості заявлена до стягнення в позовній заяві становить менше, ніж було заявлено попередньо в заяві про забезпечення позову. Однак підстави звернення до суду за захистом порушеного права, які викладені в заяві про забезпечення позову та в позовній заяві, є тотожними, а саме невиконання відповідачем зобовязань за договорами поставки № 1 від 01.01.2016 та від 01.01.2018.

Крім того, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що ухвалою Господарського суду Одеської області від 21.01.2019 року частково задоволено заяву ОСОБА_7 підприємства «Артек-Союз» вх. ГСОО № 2-230/19 від 17.01.2019 року; частково скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Господарського суду Одеської області від 28.12.2018 року по справі №916/2933/18, а саме: скасовано арешт, накладений на грошові кошти ОСОБА_7 підприємства «Артек-Союз» в розмірі 3 216 332,24 грн. (складає різницю між сумою арешту на кошти в якості забезпечення позову та сумою фактично заявлених позовних вимог), які знаходяться на рахунках у банках та в інших фінансових установах, а саме: № 7659 в ПАТ «ЧБРР», МФО 384577; № 1 в АБ «УКРГАЗБАНК», МФО 320478; № 7099 в АТ «МІБ» МФО 380582; № 7659 в ПАТ «ЧБРР» МФО 384577; № 7099 в АТ «МІБ» МФО 380582; № 0962 Казначейство України, МФО 899998; № 7099 в АТ «МІБ», МФО 380582; № 01 в ПАТ «ОСОБА_9 ОСОБА_10» КИЇВ, МФО 380281; № 769, в ПАТ «КБ» ГЛОБУС», МФО 380526; № 3091 в АТ «ОТП БАНК», МФО 300528; № 0084 в АТ «КІБ», МФО 322540; в задоволенні решти заяви про скасування заходів забезпечення позову відмовлено.

В цій же ухвалі суд першої інстанції зазначив, що ТОВ «Латоріца-Темп» у строки, визначені ст. 138 Господарського процесуального кодексу України, подано позовну заяву та відповідно судом відкрито провадження у справі, розгляд якої здійснюється господарським судом, ціна позовних вимог за якою складає 13 416 530,21 грн., суд вважає за необхідне скасувати арешт накладений на грошові кошти у розмірі 3 216 332,24 грн., що складає різницю у ціні позову у межах якої було вжито заходи до забезпечення позову та фактично поданим позовом.

Посилання апелянта на той факт, що сім виконавчих проваджень відносно ОСОБА_7 підприємства «Артек-Союз» були припинені, оскільки Залізничний відділ ВДВС м. Сімферополя (в якому перебували означені виконавчі провадження) припинив діяльність та був розформований, суд до уваги не приймає виходячи з наступного.

Підстави для відкриття виконавчого провадження, проведення заходів примусового виконання, а також закінчення виконавчого провадження, визначені Законом України «Про виконавче провадження» та Інструкцією з організації примусового виконання рішень.

Припинення виконавчого провадження здійснюється не лише прийняттям процесуального рішення про закінчення виконавчого провадження у відповідності до обставин, визначених у статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», а також і поверненням виконавчого документа стягувачу з підстав, визначених ст. 37 вказаного Закону.

Означені норми закону не містять такої підстави як припинення виконавчого провадження у звязку з припиненням або розформуванням органу виконавчої служби. Такі матеріали виконавчого провадження можуть бути відновлені у відповідності до Інструкції з організації примусового виконання рішень (розділ XV).

Колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що в провадженні Одеського апеляційного господарського суду перебувала справа № 916/2786/17 за позовом ОСОБА_7 підприємства «Закрома Юг» до відповідача ОСОБА_7 підприємства «Артек-Союз» про стягнення суми заборгованості. В межах даної справи судом першої інстанції ухвалою від 11.12.2017 заяву ПП «Закрома Юг» задоволено; накладено арешт на грошові кошти, наявні на всіх рахунках ПП «Артек-Союз» у розмірі ціни позову, 31 975,71 грн. сплаченого позивачем судового збору за подання позову та 800,00 грн. за подання заяви про забезпечення позову, а всього на загальну суму 2 164 488,16 грн., що містяться на рахунках р/р № 0084, відкритому у публічному акціонерному товаристві «Комерційний ОСОБА_11» (скорочена назва АТ «КІБ»), МФО 322540; р/р № 7099, відкритому у публічному акціонерному товаристві «Міжнародний інвестиційний банк» (скорочена назва ПАТ «МІБ»), МФО 380582.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 30.01.2018 ухвалу місцевого суду скасовано та заяву про забезпечення позову залишено без задоволення.

Постановою від 25.05.2018 Верховний суд Постанову Одеського апеляційного господарського суду від 30 січня 2018 року у справі за № 916/2786/17 скасував; ухвалу Господарського суду Одеської області від 11 грудня 2017 року залишив без змін.

В постанові від 25.05.2018 Верховний суд зазначив, що у вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Місцевий господарський суд, врахувавши предмет спору у цій справі, встановивши зв'язок між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, взявши до уваги те, що невжиття заходів до забезпечення позовних вимог може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог, чим фактично буде нівельована функція судового рішення як механізму дійсного поновлення порушених прав та інтересів, правомірно задовольнив вказану заяву ПП «Закрома Юг» про забезпечення позову.

Таким чином, в аналогічній справі Верховний суд виклав свою правову позицію щодо обґрунтованості застосування заходу забезпечення позову у вигляді накладення арешту на грошові кошти ПП «Артек-Союз». Саме на застосуванні такої правової позиції звертає увагу позивач у відзиві на апеляційну скаргу по даній справі № 916/2933/18.

Також з цього приводу слід прийняти до уваги посилання позивача у відзиві на апеляційну скаргу про те, що на протязі останнього часу відповідач був учасником судових процесів як боржник перед іншими особами з підстав невиконання ним грошових зобовязань, що підтверджується рішеннями господарського суду Одеської області у справах № 916/928/18 та 916/2786/17, які були виконані відповідачем тільки після відкриття виконавчого провадження з примусового виконання цих рішень, а також рішеннями інших судів по справам № 916/2651/18, 901/3099/13, 1540/4024/18, 916/1255/18, 916/959/18, 916/311/18, 916/2815/17.

Висновки колегії суддів апеляційного господарського суду:

Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з доводами суду першої інстанції, що обставини, викладені в заяві про забезпечення позову та докази, надані в їх підтвердження, вказують на наявність фактичних обставин, з якими повязується застосування заходів забезпечення позову, однак вимога заяви про забезпечення позову в частині накладення арешту на кошти відокремлених підрозділів (філій) боржника, не є конкретною та адресована невизначеному колу осіб. Тому суд першої інстанції правомірно заяву позивача про забезпечення позову задовольнив частково, оскільки заявником не визначено конкретні найменування та реквізити відокремлених підрозділів (філій) боржника.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції зазначає, що метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів Позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні рішення у випадку задоволення позову.

Оцінивши обставини, викладені в заяві про вжиття заходів забезпечення позову, беручи до уваги предмет та підстави заявленого позову, судова колегія апеляційної інстанції вважає, що вжитті судом першої інстанції заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти ОСОБА_7 підприємства «Артек-Союз», є співрозмірними заходами забезпечення позову, відповідають критеріям розумності, обґрунтованості і адекватності, не порушують збалансованості інтересів учасників спірних правовідносин та відповідають інституту забезпечення позову в господарському процесі.

При цьому, колегія суддів приймає до уваги, що застосований захід забезпечення позову не порушує прав учасників юридичної особи брати участь в управлінні юридичною особою, не блокує господарську діяльність юридичної особи та не порушує прав осіб, що не є учасниками судового процесу.

З огляду на вищезазначене, твердження скаржника про відсутність законних підстав для застосування заходів до забезпечення позову, не визначення судом першої інстанції підстав для застосування заходів до забезпечення позову, спростовуються вищевикладеним, тому такі доводи скаржника колегією суддів відхиляються.

Колегією суддів також не приймаються до уваги твердження скаржника, що застосування заходу до забезпечення позову призводить до порушення прав та негативним наслідкам у господарській діяльності Відповідача, оскільки такі обставини апелянтом не доведені належними та допустимими доказами у розумінні ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги, оскільки вважає обґрунтованим вжиття заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на грошові кошти ОСОБА_7 підприємства «Артек-Союз» в розмірі ціни позову 16 632 862,45 грн., які знаходяться на рахунках у банках та в інших фінансових установах.

За таких обставин, апеляційна скарга ОСОБА_7 підприємства «Артек-Союз» підлягає залишенню без задоволення, а ухвала Господарського суду Одеської області від 28.12.2018 року про забезпечення позову по справі № 916/2933/18 залишенню без змін.

Судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта в порядку ст. 129 ГПК України.

Керуючись статтями 269-271, 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 підприємства «Артек-Союз» залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Одеської області від 28.12.2018 року про забезпечення позову по справі № 916/2933/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга на судове рішення подається до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено та підписано 26.02.2019.

Головуючий К.В. Богатир

Судді: В.В. Бєляновський

ОСОБА_3