СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" лютого 2019 р. Справа № 905/1565/18

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Тихий П.В., суддя Гетьман Р.А. , суддя Россолов В.В.

при секретарі судового засідання Беккер Т.М.

за участю представників сторін:

позивача ОСОБА_1 (ордер серія ДН №044163 від 18.02.2019, свідоцтво №3326 від 09.09.2009);

відповідача не зявився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Східенерго" (вх.№108Д/1-43) на рішення господарського суду Донецької області від 22.11.2018 (суддя Фурсова С.М., повний текст складено 03.12.2018) у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Реммашресурс", м. Харків,

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Східенерго", м. Курахове, Донецька область,

про стягнення 336046,72 грн., -

ВСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Реммашресурс" (далі ТОВ "Реммашресурс") звернулось до господарського суду Донецької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Східенерго" (далі ТОВ "ДТЕК Східенерго"), в якому просило стягнути з відповідача на свою користь 336 046,72 грн., з яких:

- 200000,00 грн. основна заборгованість;

- 89523,29 грн. - пеня;

- 9255,00 грн. 3% річних;

- 37268,43 грн. - інфляційні втрати. Судові витрати просило покласти на відповідача.

В обґрунтування позову вказує на неналежне виконання відповідачем зобовязань зі своєчасної та повної оплати виконаних робіт за договором підряду №523-ВЭ-ЗуТЭС від 15.08.2016. В якості правових підстав посилається на умови договору, приписи ст.ст. 525, 526, 530, 612, 625 Цивільного кодексу України, 193 Господарського кодексу України.

Рішенням господарського суду Донецької області від 22.11.2018 у справі №905/1565/18 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ТОВ "ДТЕК Східенерго" на користь ТОВ "Реммашресурс" 200000,00 грн. заборгованості, 9255,00 грн. 3% річних, 33044,06 грн. інфляційних втрат, 3634,49 грн. судового збору. В частині стягнення 89523,29 грн. пені, 4224,37 грн. інфляційних втрат відмовлено.

ТОВ "ДТЕК Східенерго" з рішенням суду першої інстанції не погодилось, звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення господарського суду Донецької області від 22.11.2018 та закрити провадження у справі.

08.01.2019 системою автоматизованого розподілу судових справ між суддями для розгляду справи №905/1565/18 визначено колегію суддів Східного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Тихий П.В., суддя Гетьман Р.А., суддя Россолов В.В.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 14.01.2019 у справі №905/1565/18 у зв'язку з тим, що апеляційна скарга оформлена з порушенням вимог ст. 258 Господарського процесуального кодексу, а саме: апелянтом не надано належних доказів сплати судового збору, залишено без руху апеляційну скаргу відповідача на підставі п. 2 ч. 3 ст. 260 Господарського процесуального кодексу та надано апелянту строк для усунення встановлених при поданні апеляційної скарги недоліків протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху.

Відповідач подав клопотання про усунення недоліків (вх.№1074 від 31.01.2019) в яких просить долучити до матеріалів справи оригінал платіжного доручення від 23.01.2019 №15972 на суму 2520,35 грн.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 31.01.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК "Східенерго" на рішення Господарського суду Донецької області від 22.11.2018 у справі №905/1669/18 та призначено її до розгляду на 19.02.2019.

19.02.2019 від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№1797), в якому він просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу відповідача без задоволення.

В судове засідання 19.02.2019 зявився представник позивача, який заперечує проти задоволення апеляційної скарги та просить залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Від представника відповідача надійшло клопотання (вх.№1750 від 18.02.2019) про відкладення розгляду справи у звязку з неможливістю забезпечити явку представника у визначені судом дату та час розгляду справи.

Розглянувши клопотання апелянта про відкладення розгляду справи, колегія суддів апеляційного господарського суду залишає його без задоволення, з огляду на таке.

Відповідно до частини 11 статті 270 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи у разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про час, дату і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини будуть визнані судом поважними.

Згідно матеріалів справи, ухвалу суду від 31.01.2019 апелянт отримав 07.02.2019, отже, судом апеляційної інстанції забезпечено належне та завчасне повідомлення апелянта про час, дату і місце розгляду апеляційної скарги.

У клопотанні апелянт зазначає, що він не має можливості забезпечити участь свого представника в судовому засіданні 19.02.2019 у звязку з його терміновим відрядженням до м. Львова.

Проте, судова колегія визнає наведені апелянтом причини неявки його представника в судове засідання неповажними, оскільки апелянт не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно зі статтею 56 Господарського процесуального кодексу України, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами.

Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах, при чому участь представника в іншому судовому засіданні не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні.

А апелянт не наводить суду обставин щодо неможливості розгляду справи без участі його представника.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 31.01.2019 повідомлено учасників справи, що нез'явлення у судове засідання апеляційної інстанції їх представників не перешкоджає розгляду справи по суті.

Враховуючи, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду апеляційної скарги, учасники справи належним чином повідомлені про час, дату і місце розгляду апеляційної скарги, а неявка у судове засідання їх представників не перешкоджає розгляду справи по суті, колегія суддів вважає за можливе розглянути скаргу в даному судовому засіданні.

Згідно із ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судова колегія, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши в судовому засіданні уповноваженого представника позивача, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 15 серпня 2016 року між товариством з обмеженою відповідальністю ДТЕК Східенерго (далі по тексту Замовник, відповідач) та товариством з обмеженою відповідальністю Реммашресурс (далі по тексту Підрядник, позивач) укладено договір підряду №523-ВЭ-ЗуТЭС (далі по тексту Договір), за умовами п.1.1. якого, Підрядник приймає на себе зобовязання на власний ризик, із власних матеріалів і за завданням Замовника виконати ремонт проточної частини насосу ПН 1135-340-4 енергоблоку ст.№1 інв.№84/0000 (далі Обладнання, роботи).

Код робіт за державним класифікатором товарів та послуг 33.12.2.(ремонт і технічне обладнання машин і обладнання спеціального призначення).

Замовник зобовязується оплатити вартість робіт з ремонту Обладнання, витрачених Підрядником запасних частин та матеріалів у строк, визначений у п.3.1. цього договору (п.1.4. договору).

У пункті 3.1. цього договору сторони дійшли згоди, що замовник здійснює оплату виконаних Підрядником робіт з ремонту Обладнання, використаних Підрядником запасних частин і матеріалів, шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок Підрядника протягом 60 календарних днів після підписання Акту приймання виконаних підрядних робіт (за формою КБ-2В) і Довідки про вартість виконаних підрядних робіт і витрат (за формою КБ-3).

Строк виконання робіт за цим договором встановлюється протягом 30 календарних днів з моменту підписання сторонами Акту приймання-передачі Обладнання в ремонт (п.5.1. договору).

За порушення строків виконання ремонтних робіт за договором, а також строків усунення недоліків Підрядник зобовязаний сплатити Замовнику штраф в розмірі 10% від суми, зазначеної у п.2.1. цього договору, крім того, компенсує в повному обсязі понесені Замовником збитки, спричинені затримкою виконання Підрядником даних зобовязань за цим договором.

У випадку несвоєчасної оплати виконаних робіт, Замовник сплачує Підряднику неустойку у вигляді пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу.

Договір діє з моменту підписання уповноваженими представниками сторін і до 31.12.2016.

Додатковою угодою №1 від 01.11.2016 сторони затвердили нову редакцію Технічного завдання, а також ціну договору 848878,19 гривень, крім того ПДВ 20% - 169775,64 гривень, що разом становить 1018653,83 гривень.

Вказаний договір складено та підписано уповноваженими представниками сторін, підписи скріплені печатками підприємств.

На виконання умов договору позивач надав послуги з ремонту обладнання на загальну суму 1018653,83 гривень, що підтверджується Актом приймання виконаних робіт за листопад 2016 року №1 від 17.11.2016, проте відповідач вартість наданих позивачем послуг оплатив частково на загальну суму 818653,83 гривень, що підтверджується:

платіжним дорученням № НОМЕР_1 від 18.01.2017 на суму 200000,00 гривень;

платіжним дорученням № НОМЕР_2 від 09.02.2017 на суму 200000,00 гривень;

платіжним дорученням № НОМЕР_3 від 16.02.2017 на суму 200000,00 гривень;

платіжним дорученням № НОМЕР_4 від 23.02.2017 на суму 2180653,83 гривень.

Розмір несплаченої вартості виконаних робіт склала 200000,00 гривень, що стало підставою звернення позивача до господарського суду з відповідним позовом про стягнення суми основної заборгованості, інфляційних, річних та пені.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача основної заборгованості в розмірі 200000,00 грн., місцевий суд визнав їх доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Судова колегія погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання згідно із ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України виникають, зокрема, з договору та інших правочинів.

За правовою природою укладений договір є договором підряду і підпадає під правове регулювання глави 61 (ст.ст. 837-864) Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст.837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобовязується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. (ч.2 ст.837 ЦК України)

Таким чином, відносини, що виникли між сторонами по справі на підставі договору підряду, є господарськими зобов'язаннями, а згідно з приписами статей 193 ГК України, 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 530 ЦК, якщо в зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобовязання припиняється на підставах, встановлених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК України).

Судами встановлено, що позивач свої зобовязання за Договором виконав, проте відповідач порушив умови Договору та Додаткової угоди до нього не здійснив своєчасну оплату вартості виконаних робіт, допустивши порушення строків розрахунків, що й зумовило звернення позивача до господарського суду з цим позовом.

Відповідачем також не заперечується факт виконання позивачем робіт за спірним договором у вказаному розмірі.

Враховуючи, що позивачем не надано доказів оплати залишку заборгованості з оплати прийнятих підрядних робіт в розмірі 200000,00 гривень, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Посилаючись на неналежне виконання відповідачем своїх зобовязань щодо оплати виконаних робіт, позивач також просить стягнути з відповідача суму неустойки (пені) в розмірі 89523,29 гривень за період з 23.01.2017 по 09.08.2018.

Згідно з частиною першою статті 216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання (стаття 218 ГК України).

Одним із видів господарських санкцій згідно з частиною другою статті 217 ГК України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню.

За приписами статей 611, 612 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Зобовязання можуть забезпечуватись неустойкою, якою є відповідно до статті 549 ЦК України, сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Такий вид забезпечення виконання зобовязання як пеня та її розмір встановлено частиною третьою статті 549 ЦК України, частиною шостою статті 231 ГК України, статтями 1, 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань та частиною шостою статті 232 ГК України.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 ЦК України).

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобовязання, що передбачено частиною першою статті 550 ЦК України.

Частиною першою статті 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями визначаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання. Якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

У пункті 7.2. договору сторони визначили, що у випадку несвоєчасної оплати виконаних робіт, Замовник сплачує Підряднику неустойку у вигляді пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу.

Згідно зі статтею 1 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань від 22.11.1996 № 543-96-ВР, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (стаття 3 вказаного Закону).

Частиною шостою статті 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Статтею 253 ЦК України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок.

Виходячи зі змісту зазначених норм, початком для нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання буде день, наступний за днем, коли воно мало бути виконано.

У пункті 3.1. цього договору сторони домовились, що замовник здійснює оплату виконаних Підрядником робіт з ремонту Обладнання, використаних Підрядником запасних частин і матеріалів, шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок Підрядника протягом 60 календарних днів після підписання Акту приймання виконаних підрядних робіт (за формою КБ-2В) і Довідки про вартість виконаних підрядних робіт і витрат (за формою КБ-3).

Враховуючи, що Акт приймання виконаних підрядних робіт (за формою КБ-2В) і Довідка про вартість виконаних підрядних робіт і витрат (за формою КБ-3) були підписані сторонами 17.11.2016, оплата виконаних робіт мала бути проведена до 16.01.2016 включно.

Місцевим судом встановлено, що здійснений позивачем розрахунок пені є арифметично невірним, оскільки не відповідає вказаним вимогам законодавства та перевищує шестимісячний строк для нарахування пені.

Судова колегія погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Так, неустойка (пеня) за вказаним зобовязанням нараховується за період з 17.01.2017 по 17.07.2017.

Відповідно до частини першої статті 223 ГК України при реалізації в судовому порядку відповідальності за правопорушення у сфері господарювання застосовуються загальний та скорочені строки позовної давності, передбачені ЦК України, якщо інші строки не встановлено ГК України.

За змістом пункту 1 частини другої статті 258 ЦК України щодо вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) передбачено спеціальну позовну давність в один рік.

Відповідно до пункту 4.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29 травня 2013 року № 10 Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів якщо відповідно до чинного законодавства або договору неустойка (пеня) підлягає стягненню за кожний день прострочення виконання зобовязання, позовну давність необхідно обчислювати щодо кожного дня окремо за попередній рік до дня подання позову, якщо інший період не встановлено законом або угодою сторін. Проте, слід мати на увазі положення частини шостої статті 232 ГК України, за якими нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. (ст.267 ЦК України).

У цьому разі суд з посиланням на докази у справі та норми законодавства, має встановити (обрахувати), чи мав місце пропуск строку позовної давності.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з даним позовом 16.08.2018 (відтиск календарного штемпеля на поштовому конверті), отже строк позовної давності в один рік обчислюється з 16.08.2017.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач у відзиві на позовну заяві просить застосувати строк позовної давності щодо вимог про стягнення пені.

З огляду на те, що позивачем пропущений строк позовної давності щодо вимог зі стягнення неустойки (пені), суд першої інстанції правомірно вказав, що позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Також, позивачем заявлені до стягнення 3% річних нарахованих на суму боргу 200 000,00 гривень за період з 23.01.2017 по 09.08.08.2018 в розмірі 9 255,00 гривень, а також інфляційні втрати нараховані на суму боргу за період з січня 2017 року по липень 2018 року в розмірі 37 268,43 гривень.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Дослідивши поданий розрахунок трьох відсотків річних, місцевий суд вказав, що він є арифметично вірним, вказавши, що за здійсненим господарським судом перерахунком розмір 3% річних на суму боргу 200 000,00 гривень за період з 23.01.2017 по 09.08.08.2018 становить 9 271,23 гривень.

Відповідно п.2 ст.237 ГПК України, господарський суд при ухваленні рішення не може виходити у рішенні за межі позовних вимог, а тому розмір 3% річних підлягає стягненню у заявленому позивачем розмірі. Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції в цій частині.

Крім того, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції щодо часткового задоволення вимоги позивача щодо стягнення інфляційних втрат.

Згідно з пунктом 6 Методики розрахунку базового індексу споживчих цін, затвердженої Наказом Державного комітету статистки України від 27 липня 2007 року № 265 індекс інфляції це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, який визначається виключно Держкомстатом і його найменший період визначення становить місяць, а розмір боргу з урахуванням індексу інфляції обчислюється виходячи з суми боргу, що мав місце на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Держкомстатом, за період прострочки.

У пунктах 3.1, 3.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань роз'яснено, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається, виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Дослідивши поданий розрахунок інфляційних втрат, місцевим судом встановлено, що позивачем не враховано вище вказані положення тому не вірно визначено початкову дату періоду нарахування.

За здійсненим господарським судом перерахунком розмір інфляційних втрат на суму боргу 200 000,00 гривень за період з 01.02.2017 по 31.07.2018 становить 33 044,06 гривень.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції правомірно вказав інфляційні втрати заявлені позивачем підлягають стягненню у визначеному судом розмірі.

Доводи апелянта щодо відсутності предмету спору у даній справі, судова колегія вважає безпідставними.

Відповідно до частини 2 статті 231 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

З аналізу наведеної норми вбачається, що господарський суд повинен закрити провадження у справі, якщо спір врегульовано самими сторонами шляхом перерахування боргу (передачі майна чи усунення перешкод у користуванні ним) після звернення кредитора з позовом за умови подання доказів такого врегулювання.

Відтак, суд закриває провадження у випадку, коли предмет спору існував на момент звернення з позовом, але до винесення судом рішення сторонами врегульовані спірні відносини, зокрема, сплачено борг.

Матеріалами справи підтверджено факт виконання робіт позивачем по договору підряду, а також факт несплати у повному обсязі заборгованості відповідача перед позивачем за виконані роботи.

Відповідачем не надано доказів сплати заборгованості в процесі розгляду справи в суді першої інстанції. Відтак, твердження апелянта щодо відсутності предмета спору є необґрунтованими.

Доводи Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Східенерго", викладені в апеляційній скарзі, позбавлені фактичного правового обґрунтування та спростовуються матеріалами справи.

Отже, на думку колегії суддів, під час розгляду справи її фактичні обставини були встановлені судом першої інстанції на підставі всебічного, повного і об'єктивного дослідження поданих доказів; висновки суду відповідають цим обставинам, юридична оцінка надана їм з вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, що свідчить про відсутність підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення.

Враховуючи, що колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати понесені відповідачем, у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції відшкодуванню не підлягають в силу приписів статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 129, 269, п.1, ч.1 ст.275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької області від 22.11.2018 по справі №905/1565/18 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту до Верховного Суду у порядку, встановленому Господарським процесуальним кодексом України, через Східний апеляційний господарський суд або безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 21.02.2019.

Головуючий суддя П.В. Тихий

Суддя Р.А. Гетьман

Суддя В.В. Россолов