ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2019 року м. Черкаси справа № 925/63/19

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді Кучеренко О.І. із секретарем судового засідання Юхименко О.В., за участю представника позивача - ОСОБА_1 за посадою, розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Черкаська продовольча компанія» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Черкаська продовольча компанія» про стягнення 15000,00 грн,

ВСТАНОВИВ:

до господарського суду Черкаської області з позовом звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю «Черкаська продовольча компанія» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Черкаська продовольча компанія» про стягнення 15000,00 грн заборгованості за надані послуги з технічного обслуговування згідно договору від 01.08.2014 та додаткової угоди до нього, обґрунтувавши позовні вимоги неналежним виконанням відповідачем зобовязань щодо оплати наданих послугу з обслуговування холодильного обладнання, що розташоване в приміщеннях, які Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Черкаська продовольча компанія» орендує у позивача та приміщеннях магазинів та технологічного обладнання експедиції ТОВ «ТД «Черкаська продовольча компанія».

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 18 січня 2019 року позовна заява була прийнята судом до розгляду та відкрите провадження у справі, розгляд справи було ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Цією ж ухвалою суд встановив строк відповідачу для подання відзиву на позов не пізніше 15 днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі.

04 лютого 2019 року до суду від відповідача надійшло клопотання за підписом представника відповідача - адвоката ОСОБА_2 про розгляд справи за його відсутності. У клопотанні представник відповідача заперечував проти заявлених вимог, вважає позов необґрунтованим, посилаючись на неправомірне розірвання договірних орендних правовідносин між позивачем та відповідачем, що стало причиною неможливості доступу до фінансової та бухгалтерської документації.

Згідно з положеннями частини 1 статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. А відповідно до частини 9 статті 165 цього Кодексу у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

У судовому засіданні 12.02.2019 оголошені вступна та резолютивна частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши докази, судом встановлено, що 01 серпня 2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Черкаська продовольча компанія» (надалі-Виконавець, позивач у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Черкаська продовольча компанія» (надалі - Замовник, відповідач у справі), було укладено договір №2350/01.08.14 про надання послуг з технічного обслуговування (далі договір), за умовами якого Замовний доручає, а Виконавець зобовязувався надати послуги з технічного обслуговування холодильного обладнання, що розташоване в приміщеннях, які Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Черкаська продовольча компанія» орендує у позивача та приміщеннях магазинів та технологічного обладнання експедиції ТОВ «Торговий дім «Черкаська продовольча компанія». Замовник зобовязаний надати Виконавцю вільний доступ до обладнання та своєчасно перераховувати кошти за виконані роботи на розрахунковий рахунок Виконавця (пункт 2.1 договору). Відповідно до пунктів 3.1-3.2 договору за виконані роботи Замовник зобовязувався сплачувати Виконавцю 3000,00 грн у місяць. Розрахунок проводиться Замовником щомісячно шляхом перерахування коштів на рахунок Замовника.

Термін дії договору сторонами встановлений пунктом 7.1 договору, згідно з яким договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2014, а за змістом пункту 7.2 договору його сторони погодили, що договір вважається продовженим на наступний рік, якщо ні одна із сторін не повідомить про свій намір розірвати договір у письмовій формі за один місяць до закінчення дії договору.

30 грудня 2016 між сторонами договору була укладена додаткова угода, відповідно до якої сторони дійшли згоди продовжити строк дії договору про надання послуг №2350/01.08.14 до 31 грудня 2018 року.

Протягом січня-травня 2018 року позивач належним чином виконав свої зобовязання за договором, зокрема надавав послуги, які погоджені сторонами у договорі, що підтверджується відповідними актами здачі-приймання виконаних робіт №1273 від 31.01.2018 на суму 3000 грн; №8247 від 28.02.2018 на суму 3000 рн; №8301 від 31.03.2018 на суму 3000 грн; №8335 від 30.04.2018 на суму 3000 грн; №8385 від 31.05.2018 на суму 3000 грн, які підписані Виконавцем та Замовником та скріплені їх печатками.

Судом також було встановлено, що згідно з постановою Господарського суду Черкаської області від 28.03.2018 у справі №01/5026/1159/2011 Товариство з обмеженою відповідальністю «Черкаська продовольча компанія» визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого ОСОБА_1. З метою досудового урегулювання спору щодо заборгованості відповідача за договором представником позивача відповідачу була направлена вимога від 14.12.2018, у якій позивач вимагав сплатити заборгованість у сумі 15000 грн, яка виникла у звязку з невиконанням договору №2350/01.08.14 про надання послуг з технічного обслуговування. Відповідач на вимогу не відповів, за надані послуги не розрахувався. Невиконання відповідачем зобовязань щодо оплати отриманих послуг стало підставою для звернення позивача до суду із цим позовом.

Згідно частини 1 статті 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України) зобовязання, що виникає між субєктами господарювання, в силу якого один субєкт зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта, або утриматися від певних дій, а інший субєкт має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку, є господарським зобовязанням. Згідно частини 1 статті 174 ГК України господарські зобовязання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України (далі ЦК України) з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Судом встановлено, що між сторонами у справі виникли зобовязання на підставі укладеного договору №2350/01.08.14, який містить у собі істотні умови договору про надання послуг. Відповідно до частини 1 статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобовязується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобовязується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобовязаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (частина 1 статті 903 ЦК України). Згідно з положеннями статті 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання.

У договорі сторони визначили, які послуги надаються Замовнику, їх вартість та порядок розрахунків, факт належного їх виконання підтверджено актами виконаних робіт за січень-травень 2018 року. Вказані акти підписані від імені Виконавця та Замовника уповноваженими особами керівниками підприємств та скріплені печатками цих підприємств. Сума заборгованості згідно цих актів становить 15000,00 грн. Виконання відповідачем зобовязання з оплати виконаних і переданих за договором послуг передбачене договором шляхом щомісячного перерахування коштів на рахунок позивача. Отже, строк оплати наданих послуг є таким що настав.

Відповідач не спростував наведені позивачем доводи, не скористався своїм правом на участь у судовому засіданні та поданні належних доказів про сплату цієї заборгованості, тому вимога про примусове стягнення з відповідача заборгованості за надані у січні-травні 2018 року послуги у сумі 15000,00 грн є обґрунтованою, законною, підтвердженою належними доказами та підлягає до задоволення.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається, зокрема, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги позивача задоволені повністю, сплачений ним судовий збір підлягає до повного відшкодування за рахунок позивача у розмірі 1921 грн 00 коп.

Керуючись статтями 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Черкаська продовольча компанія» (вул. Смілянська, 122/1, м. Черкаси, ідентифікаційний код 37400134) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Черкаська продовольча компанія» (вул. Смілянська, 122/1, м. Черкаси, ідентифікаційний код 24350064) 15000,00 грн заборгованості та 1921,00 грн судового збору.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги рішення набирає законної сили після прийняття судом апеляційної інстанції судового рішення. Рішення може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення до Північного апеляційного господарського суду.

Повне рішення складене та підписане 20.02.2019

Суддя О.І.Кучеренко