РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

15.02.2019Справа № 910/17150/18

За позовомДочірнього підприємства "КИЇВГАЗЕНЕРДЖИ"
доДержавного підприємства "Наш дім"
простягнення 170 260, 91 грн
Суддя Підченко Ю.О.
Секретар судового засідання Лемішко Д.А.
Представники сторін:

від позивача: Курганов Д.О. - представник за довіреністю;

від відповідача: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Дочірнє підприємство "КиївГазЕнерджи" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства "Наш дім" про стягнення 170 260, 91 грн основного боргу.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач, як балансоутримувач в односторонньому порядку відмовився виконувати покладені на нього зобов'язання за договором та з моменту його укладення частково сплачував за поставку газу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.12.2018 позовну заяву Дочірнього підприємства "КиївГазЕнерджи" до Державного підприємства "Наш дім" про стягнення 170 260, 91 грн основного боргу залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

14.01.2019 через канцелярію суду від позивача надійшли документи про усунення недоліків.

Відповідно до ухвали Господарського суду міста Києва від 16.01.2019 відкрито провадження в справі № 910/17150/18, вирішено проводити розгляд за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання на 15.02.2019.

Безпосередньо в судовому засіданні 15.02.2019 представник позивача наполягає на задоволенні заявленого позову та надає усні пояснення по справі.

Відповідач явку уповноваженого представника в судове засідання 15.02.2019 не забезпечив, про причини неявки суд не повідомив, своїм правом на подання відзиву не скористався.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) визначено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Частиною 1 ст. 202 ГПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

За таких обставин, оскільки відповідача належним чином повідомлено про дату, час і місце судового засідання, суд вважає, що неявка представника в судове засідання 02.11.2018 не перешкоджає розгляду справи по суті.

Відповідно до ч. 2 ст. 178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Оскільки відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, справа розглядається за наявними матеріалами у відповідності до приписів ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 ГПК України.

Наявних у справі доказів достатньо для вирішення спору по суті.

Відповідно до ст. 233 ГПК України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

Суд також враховує положення частини 1 статті 6 Конвенції "Про захист прав людини і основоположних свобод" 04.11.1950 року про право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

23.07.2015 між Дочірнім підприємством "КиївГазЕнерджи" (далі також - постачальник) та Державним підприємством "Наш дім" (далі також - балансоутримувач) укладено договір № 393206 про умови поставки газу балансоутримувачу, відповідно до умов якого постачальник зобов'язується постачати в інтересах балансоутримувача природний газ (далі - газ) для побутового споживання, в якості комунальної послуги населенню - наймачам (орендарям, власникам) квартир, іншим особам, які зареєстровані в житловому приміщенні (квартира, комунальна квартира, гуртожиток), надалі - мешканцям. Балансоутривувач зобов'язується своєчасно здійснити оплату постачальнику вартості спожитого мешканцями газу в термін і на умовах, передбачених цим договором.

Облік обсягів газу, поставленого постачальником балансоутримувачу в межах цього договору та переданого мешканцям в якості комунальної послуги, залежить від наявної форми обліку обсягів споживання газу мешканцями здійснюється балансоутримувачем та газорозподільним підприємством шляхом звірки кількості мешканців будинків та шляхом щомісячного зняття показників лічильників газу (п. 3.1. договору).

Сторони також домовились, що зняття та фіксування показників здійснюється представниками балансоутримувача та газорозподільного підприємства до кожного 25-го числа звітного місяця, про що складається відповідний акт у двох примірниках, по одному для кожної з сторін, які підписують уповноважені представники сторін та скріплюються їх печатками.

До 27-го числа звітного місяця постачальником складається та надсилається балансоутримувачу акт передачі-приймання природного газу (з урахуванням всіх пільг та субсидій мешканців та показників газових лічильників п. 3.2. договору), який підписується протягом 2-х робочих днів і є основою для проведення розрахунків з постачальником.

Балансоутримувач зобов'язується здійснити оплату постачальнику вартості поставленого балансоутримувачу для побутових потреб та спожитого мешканцями газу в строки, встановлені у п. 5.2.1.-5.4. договору.

Спір у справі виник у зв'язку з тим, як вбачається з доводів позивача, що балансоутримувач в односторонньому порядку відмовився виконувати покладені на нього зобов'язання за договором поставки газу та з моменту його укладення лише частково сплачував за поставку газу.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд вважає, що позовні вимоги Дочірнього підприємства «КиївГазЕнерджи» підлягають задоволенню з наступних підстав.

Внаслідок укладення договору № 393206 про умови поставки газу балансоутримувачу між сторонами згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов'язки.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Згідно з приписами ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору позивачем поставлено на користь відповідача газ, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями Актів приймання-передачі газу за липень 2015 по липень 2018.

Відповідачем, у свою чергу, доказів оплати поставленого товару на суму 170 260, 91 грн не надано, а доводи та розрахунки позивача не спростовано.

Також, під час розгляду справи судом було встановлено, що Державне підприємство "Наш дім" (відповідач) перебуває в процесі санації, а тому необхідним є встановлення характеру взаємовідносин постачальника та балансоутримувача, а також періодів нарахування заборгованості.

Відповідно до ч. 7 ст. 12 ГПК України, господарським судам підвідомчі справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів); якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень Контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України.

Аналогічна норма закріплена у ч. 4 ст. 10 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", де зазначено зокрема, що суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника.

Відповідно до положень ч. 8 ст. 23 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" поточні кредитори з вимогами до боржника, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство, можуть пред'явити такі вимоги після прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури.

До визнання боржника банкрутом спори боржника з кредиторами, які мають поточні вимоги до боржника, вирішуються шляхом їх розгляду у позовному провадженні господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство.

Так, договір № 393206 про умови поставки газу балансоутримувачу укладено позивачем та відповідачем 23.07.2015, а рішення про проведення санації боржника та призначення керуючого санацією датовано - 26.01.2012.

Отже, позивач, як поточний кредитор, має право на звернення до суду з вимогами про стягнення боргу з відповідача в порядку позовного провадження.

Відповідно до статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів відповідно до статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження сплати відповідачем грошових коштів Дочірньому підприємству «КиївГазЕнерджи» в розмірі 170 260, 91 грн.

З урахуванням вищевикладених обставин, суд вважає позовні вимоги про стягнення з відповідача 170 260, 91 грн боргу доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до положень статті 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 73, 74, 76, 77, 86, 129, 232, 233, 237, п. 2 ч. 5 ст. 238, ст. ст. 240, 241, ч. 1 ст. 256, 288 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Дочірнього підприємства "КИЇВГАЗЕНЕРДЖИ" задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державного підприємства "Наш дім" (03150,м. Київ, вул. Предславинська, 34; ) на користь Дочірнього підприємства "КИЇВГАЗЕНЕРДЖИ" (01103, м. Київ, вул. Михайла Бойчука, 4 Б; ) основний борг в розмірі 170 260, 91 грн та витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 553, 91 грн. Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення буде складено та підписано 20.02.2019 року.

Суддя Ю.О.Підченко