ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" лютого 2019 р.

м. Київ

Справа № 911/2836/18

Суддя Черногуз А.Ф., розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами

позов Публічного акціонерного товариства "Страхова компанія "Країна" (04176, м. Київ, вул. Електриків, буд. 29А, )

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дженерал транс альянс логістик" (07700, Київська обл., Яготинський район, м. Яготин, вул. Філатова, буд. 112, )

про відшкодування шкоди в порядку регресу,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява №47386 від 17.11.2018 Публічного акціонерного товариства "Страхова компанія "Країна" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дженерал транс альянс логістик" про відшкодування шкоди в порядку регресу.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 27.12.2018 відкрито провадження у справі, визначено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) представників сторін, встановлено строки для подання: відповідачу - відзиву на позов протягом пятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали; позивачу відповіді на відзив до 19.01.2019; відповідачу заперечень до 26.01.2019.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач у зв'язку із здійсненням страхової виплати за страховим випадком отримав право, яке страхувальник має до особи, відповідальної за завдані збитки в даному випадку до відповідача як особи, що застрахувала цивільну відповідальність.

Відповідач відзив на позов у встановлений судом строк не подав, про причини неподання суд не повідомив.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Судом перевірено та встановлено, що відповідач був належним чином повідомлений про розгляд даної справи судом. Вказаний факт підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (вх. № 892/19 від 09.01.2019).

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Реалізація норми ст. 81 Господарського процесуального кодексу України щодо витребування господарським судом документів і матеріалів, необхідних для вирішення спору, безпосередньо залежить від субєктивної реалізації сторонами їх диспозитивного права витребовувати через суд докази.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що положеннями п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України однією з засад судочинства визначено змагальність сторін та свободу в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, господарський суд вважає, що судом, в межах наданих повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та вважає за можливе розглядати справу за наявними у справі документами.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

03.08.2017 між Публічним акціонерним товариством "Страхова компанія "Країна" (страховик) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_1 Спорт» (страхувальник) укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №УА159250, відповідно до якого було застраховано майнові інтереси страхувальника, що не суперечать законодавству України, повязані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом Hyundai І20, державний номер НОМЕР_1.

Згідно довідки про дорожньо-транспортну пригоду № 699064 від 27.12.2017, наданої Національною поліцією України, 14.11.2017 відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля DAF, державний номер НОМЕР_2 (ТОВ "Дженерал транс альянс логістик") під керуванням ОСОБА_2, та автомобіля Hyundai І20, державний номер НОМЕР_1 (ТОВ «ОСОБА_1 Спорт») під керуванням ОСОБА_3, внаслідок чого автомобілю Hyundai І20, державний номер НОМЕР_1 завдано механічних пошкоджень.

Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 02.02.2018 у справі № 3/756/163/18 ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні вказаної дорожньо-транспортної пригоди та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340,00 грн.

Відповідно до ч.ч. 4, 6 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відтак, проаналізувавши обставини, за яких було заподіяно шкоду автомобілю Hyundai І20, державний номер НОМЕР_1 та наявні матеріали справи, господарський суд дійшов висновку, що саме дії водія ОСОБА_2, що керував автомобілем DAF, державний номер НОМЕР_2 знаходяться у причинному звязку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди, а відтак і в спричиненні матеріальної шкоди ТОВ «ОСОБА_1 Спорт», що підтверджується наявними матеріалами справи, зокрема Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 02.02.2018 у справі № 3/756/163/18.

Відповідно до рахунку № 49 від 22.11.2017, наданого Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 вартість ремонту автомобіля склала 34802,00 грн, (згідно виправлення в рахунку 30000,00 грн).

Страхувальник звернувся до Публічного акціонерного товариства "Страхова компанія "Країна" із заявою на виплату страхового відшкодування.

Згідно ч. 2 ст. 8 Закону України Про страхування страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і, з настанням якої, виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Таким чином, у результаті дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 14.11.2017 настав страховий випадок у страхувальника позивача.

Відповідно до страхового акту № 36/47386/2.1.5.1 від 22.01.2018 сума страхового відшкодування склала 30000,00 грн.

Господарським судом встановлено, що на виконання своїх договірних зобовязань позивач сплатив суму страхового відшкодування у розмірі 30000,00 грн, що підтверджується наявним в матеріалах справи платіжними дорученнями № 98 від 23.01.2018 та № 10 від 24.01.2018 (копії містяться в матеріалах справи).

Підставою позову, як зазначає позивач, є те, що виплативши страхове відшкодування, Публічного акціонерного товариства "Страхова компанія "Країна" набуло право вимоги до осіб, відповідальних за заподіяні збитки.

При цьому, позивач вважає, що відповідальною особою за заподіяні збитки є Товариства з обмеженою відповідальністю "Дженерал транс альянс логістик", оскільки винна у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди особа - ОСОБА_2 є його найманим працівником та у момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди виконував свої посадові обовязки.

Згідно ст. 27 Закону України Про страхування до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до ст. 993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Частинами 1, 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, повязана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Згідно із ч. 1 ст. 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Під джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин і інших обєктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі ж властивості. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має наставати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояві їх шкідливих властивостей (наприклад, у випадку заподіяння шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля).

Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки на підставі права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо) (Аналогічна правова позиція викладена в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди від 27.03.1992 № 6).

Відповідно до ст. 1172 Цивільного кодексу України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є найманим працівником відповідача, згідно довідки № 56 від 15.05.2018, наданої Товариством з обмеженою відповідальністю "Дженерал транс альянс логістик", останній з 01.06.2014 по дату видання довідки займає посаду водія.

14.11.2017 ОСОБА_2 керував автомобілем DAF, державний номер НОМЕР_2, виконуючи свої посадові обовязки, що підтверджується подорожнім листом № 763767 від 14.11.2017, копія якого мітиться в матеріалах справи.

Отже, Товариство з обмеженою відповідальністю "Дженерал транс альянс логістик" є особою, що відповідальна за шкоду заподіяну ОСОБА_2 у дорожньо-транспортній пригоді, що відбулась 14.11.2017, а до Публічного акціонерного товариства "Страхова компанія "Країна", як страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором страхування, перейшло право вимоги, яке потерпіла особа мала до відповідача, як особи, відповідальної за завдані збитки, у розмірі виплаченого відшкодування.

Позивачем заявлено до стягнення 6549,20 грн. Враховуючи, що заявлена сума не перевищує суми виплаченого позивачем страхового відшкодування, та те, що вимоги позивача підтверджені належними доказами, суд вважає вимогу позивача про стягнення з відповідача 6549,20 грн обґрунтованою, документально підтвердженою, відповідачем не спростованою та такою, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Відтак, сторони, звертаючись до суду повинні враховувати те, що визначення та наповнення доказової бази переданого на розгляд суду спору покладаються саме на сторони, а не на суд. Суд вирішує спір на підставі поданих та витребуваних в порядку ст. 81 ГПК України сторонами доказів.

Судові витрати, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються судом на відповідача.

Керуючись ст.ст. 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Дженерал транс альянс логістик" (07700, Київська обл., Яготинський район, м. Яготин, вул. Філатова, буд. 112, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Страхова компанія "Країна" (04176, м. Київ, вул. Електриків, буд. 29А, ) 6549,20 грн шкоди, а також 1762,00 грн судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку статті 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення господарського суду підлягає оскарженню в порядку та строки, визначені статтями 254-256 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено та підписано 22.02.2019.

Суддя А.Ф. Черногуз