ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" лютого 2019 р. Справа№ 910/587/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мартюк А.І.

суддів: Зубець Л.П.

Пашкіної С.А.

при секретарі Гуцал О.В.

за участю представників

від позивача: ОСОБА_2 - дог. № 04/02-19 від 04.02.2019р.

від відповідача: 1) Желай О.В. - дов. № б/н від 01.06.2018р.

2) ОСОБА_4 - ордер серія КВ № 416625 від

17.12.2018р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_5

на рішення Господарського суду міста Києва від 13.08.2018р.

у справі № 910/587/18 (суддя Літвінова М.Є.)

за позовом ОСОБА_5

до 1)Приватного акціонерного товариства «Плодоовоч»

2) ОСОБА_6

про визнання договору недійсним

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 (далі - позивач) звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Плодоовоч» (далі - відповідач-1 та ОСОБА_6 (далі - відповідач-2) про визнання недійсним Договору купівлі-продажу нежитлової будівлі, а саме будівлі магазину літера «Б» площею 587,2 м.кв., яка розташована за адресою АДРЕСА_1, укладеного 27.01.2012р. між відповідачем-1 та відповідачем-2.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач вказує на те, що оспорюваний Договір порушив його права як акціонера відповідача-1, вплинув на зменшення вартості акцій, оскільки майно було незаконно продано за заниженою ціною за відсутності повноважень представника відповідача-1, оскільки згоди на відчуження нерухомого майна Загальними зборами та Наглядовою радою надано не було.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 13.08.2018р. у справі № 910/587/18 у задоволенні позову ОСОБА_5 до Приватного акціонерного товариства «Плодоовоч», ОСОБА_6 про визнання договору недійсними відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ОСОБА_5 звернулась до Київського апеляційного Господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 13.08.2018р. у справі № 910/587/18 та ухвалити нове рішення яким позов ОСОБА_5 до Приватного акціонерного товариства «Плодоовоч», ОСОБА_6 - задовольнити повністю. Визнати недійсним договір купівлі-продажу не житлової будівлі, а саме будівлі магазину літера «Б», площею 587,2 кв.м., яка розташована за адресою АДРЕСА_1, укладений 27 січня 2012 року між Приватним акціонерним товариством «Плодоовоч», в особі представника Криниць кого Олександра Васильовича та ОСОБА_6 та посвідчений приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Громовою Ольгою Павлівною.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми процесуального та матеріального права, що призвело до прийняття невірного рішення.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.09.2018р. апеляційну скаргу ОСОБА_5 передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Буравльов С.І. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Андрієнко В.В., Власов Ю.Л.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 13.09.2018р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Господарського суду міста Києва від 13.08.2018р. у справі № 910/587/18. Призначено справу № 910/587/18 до розгляду на 09.10.2018р.

Указом Президента України "Про ліквідацію апеляційних господарських судів та утворення апеляційних господарських судів в апеляційних округах" № 454/2017 від 29.12.2017р. ліквідовано Київський апеляційний господарський суд.

Згідно ч. 6 ст. 147 Закону України "Про судоустрій та статус суддів", у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

03.10.2018р. в газеті "Голос України" № 185(6940) опубліковано повідомлення про початок роботи Північного апеляційного господарського суду з 03.10.2018р.

Частиною 5 ст. 31 ГПК України передбачено, що у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду, а якщо такий суд не визначено - до суду, що найбільш територіально наближений до суду, який ліквідовано або роботу якого припинено.

Актом прийняття-передачі судових справ від 01.10.2018р. справу № 910/587/18 передано до Північного апеляційного господарського суду.

Актом прийняття-передачі додаткових документів до апеляційної скарги від 10.10.2018р. заперечення проти апеляційної скарги та заява про відшкодування витрат на оплату юридичних послуг по справі № 910/587/18 передано до Північного апеляційного господарського суду.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.10.2018р., справу № 910/587/18 передано на розгляд колегії суддів у складі: Мартюк А.І. - головуюча суддя; судді - Калатай Н.Ф., Власов Ю.Л.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.10.2018р. прийнято до провадження апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Господарського суду міста Києва від 13.08.2018р. у справі № 910/587/18, розгляд справи призначено на 27.11.2018р.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.11.2018р. розгляд апеляційної скарги ОСОБА_5 на рішення Господарського суду міста Києва від 13.08.2018р. у справі № 910/587/18 відкладено на 11.12.2018р.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.12.2018р. оголошено в судовому засіданні перерву до 18.12.2018р.

На підставі службової записки головуючого судді та розпорядження Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/631/18 від 17.12.2018 р. у зв`язку з перебуванням судді Калатай Н.Ф. на лікарняному та участю судді Власова Ю.Л. у засіданні РСУ призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/587/18.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 17.12.2018р. апеляційну скаргу у справі № 910/587/18 передано на розгляд колегії суддів у складі: Мартюк А.І (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Зубець Л.П., Пашкіна С.А.

Відповідно до ч. 2 ст. 281 ГПК України процедурні питання, пов'язані з рухом справи, клопотання та заяви учасників справи, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення провадження у справі, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом апеляційної інстанції шляхом постановлення ухвал в порядку, визначеному цим Кодексом для постановлення ухвал суду першої інстанції.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.12.2018р. справу № 910/587/18 прийняти до провадження у визначеному автоматизованою системою складі суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.12.2018р. оголошено в судовому засіданні перерву до 13.02.2019р.

Представники відповідача -1 та відповідача-2 в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечували, просили у її задоволенні відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі та просив суд її задовольнити.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.

27.01.2012р. між відповідачем-1 та відповідачем-2 було укладено Договір купівлі-продажу нежитлових будівель, посвідчений Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Громовою О.П. за № 551.

За цим Договором Приватне акціонерне товариство «Плодоовоч» в особі представника Криницького Олександра Васильовича, який діє на підставі довіреності, зобов'язується передати майно (продати), нежитлову будівлю, а саме: будівлю магазину літера «Б» площею 587, 2 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 у власність ОСОБА_6, а ОСОБА_6 зобов'язується прийняти майно (купити) і сплатити за нього обговорену грошову суму (пункт 1.1. Договору).

Згідно з пунктом 2.1. Договору продаж нежитлової будівлі за домовленістю сторін вчиняється за 649 100 грн., які на момент підписання цього Договору повністю сплачені покупцем готівкою і отримані продавцем особисто до підписання цього Договору.

На виконання умов Договору відповідач-1 передав відповідачу-2 нежитлову будівлю, а саме: будівлю магазину літера «Б» площею 587, 2 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується актом прийому-передачі від 27.01.2012р.

На момент укладення вищевказаного Договору позивач був акціонером ПАТ «Плодоовоч».

Позивач вказує на те, що оспорюваний Договір порушив його права як акціонера відповідача-1, вплинув на зменшення вартості акцій, оскільки майно було незаконно продано за заниженою ціною за відсутності повноважень представника відповідача-1, оскільки згоди на відчуження нерухомого майна Загальними зборами та Наглядовою радою надано не було.

Під час розгляду спору позивач змінив підстави позову та зазначив, що 06.01.2012р. Головою правління Буряк В.Я. було видно Наказ № 2-к про покладення обов'язків Голови правління на ОСОБА_5.

12.01.2012р. позивач як В.о. Голови правління видала Наказ № 3 про приведення в належний стан правоустановчих документів на нерухоме майно ПАТ «Плодоовоч» та заборону будь-яким особам, у тому числі за довіреністю, відчужувати (дарувати, продавати, міняти, вносити до статного капіталу) або вчиняти будь-які дії, пов'язані із зменшенням активів ПАТ «Плодоовоч» без її письмового погодження.

Таким чином, позивач вважає, що він в межах своєї компетенції на підставі Статуту та Закону України «Про акціонерні товариства» видав наказ, який був оприлюднений всім працівникам Товариства і є обов'язковим до виконання.

Факт існування такого наказу директор ПАТ «Плодоовоч» Криницький О.В. від покупця ОСОБА_6 та Приватного нотаріуса Громової П.О. приховав, за письмовим погодженням на відчуження нерухомого майна до В.о. Голови правління не звертався та уклав оспорюваний Договір поза волею власника майна.

Тобто, укладаючи Договір Криницький О.В. діяв всупереч нормативних актів Правління Товариства, ухвалених відповідно до Статуту та проігнорував рішення Голови правління про тимчасову заборону відчуження нерухомого майна, яке делеговано Протоколом зборів Наглядової ради № 37 від 21.12.2011р.

Відповідно до ч. 2 статті 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів (ч. 2 статті 20 Господарського кодексу України).

Згідно зі статтею 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст.16 цього ж Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права і інтересу. Отже, підставою звернення до суду є наявність порушеного, не визнаного або оспорюваного права та інтересу.

Статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено такі способи захисту цивільних прав та інтересів, як визнання правочину недійсним.

Реалізуючи передбачене право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Частиною 5 пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009р. № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" встановлено, що відповідно до статей 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

За загальним правилом частини третьої статті 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин); згідно з частиною п'ятою статті 216 ЦК України вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою. ЦК України не дає визначення поняття "заінтересована особа". Тому коло заінтересованих осіб має з'ясовуватись в кожному конкретному випадку в залежності від обставин справи та правових норм, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, якщо інше не встановлено законом.

Наявність порушення або оспорювання прав та законних інтересів особи, яка звертається до суду за їх захистом, є обов'язковим в силу приписів статті 4 Господарського процесуального кодексу України, а позивач, звертаючись до суду з даним позовом, згідно з вимогами статей 13, 74 Господарського процесуального кодексу України повинен довести (підтвердити) в установленому законом порядку наявність факту порушення або оспорювання його прав та інтересів.

Звертаючись до суду з позовом на захист саме своїх корпоративних прав, позивач повинен був зазначити, яке саме його право як акціонера Товариства було порушене внаслідок укладання оскаржуваного правочину (право на участь в управлінні, право на отримання дивідендів, право на вихід зі складу учасників; право на продаж належних йому акцій та/або частки у статутному капіталі Товариства) та яким саме чином було порушене відповідне право внаслідок укладання оскаржуваного правочину, а суд, в свою чергу, перевірити доводи та докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і в залежності від встановленого вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту прав позивача.

Судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що позивач є заінтересованою особою, права та законні інтереси якої були порушені оспорюваним договором. Будь-яких належних доказів на підтвердження того, що нерухоме майно було продано за спірним Договором за заниженою ціною матеріали справи не містять.

Укладений між відповідачами Договір за своєю правовою природою є договором купівлі-продажу.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі статтею 657 Цивільного кодексу України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Відповідно до статті 658 Цивільного кодексу України право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення.

Загальні підстави визнання недійсними угод і настання відповідних наслідків встановлені статтями 215, 216 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу, відповідно до яких, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Вирішуючи спори про визнання угод недійсними господарський суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угод вимогам закону; додержання встановленої форми угоди; правоздатність сторін за угодою; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Таким чином, для визнання недійсним у судовому порядку правочину (господарського зобов'язання) необхідно встановити, що правочин не відповідає вимогам закону, або ж його сторонами (стороною) при укладенні було порушено господарську компетенцію.

Під час розгляду даної справи судом не встановлено, а позивачем не доведено наявність обставин, з якими закон пов'язує недійсність правочинів, та настання відповідних наслідків, а саме: укладення оспорюваного Договору від імені позивача особою, яка не мала на те достатніх повноважень.

Судом встановлено, що загальними зборами акціонерів ПАТ «Плодоовоч» було прийнято рішення, оформлене Протоколом № 15 від 30.03.2010р. про надання згоди на продаж будівлі магазину, що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до статті 160 Цивільного кодексу України в акціонерному товаристві може бути створена наглядова рада акціонерного товариства, яка здійснює контроль за діяльністю його виконавчого органу та захист прав акціонерів товариства. Випадки обов'язкового створення в акціонерному товаристві наглядової ради встановлюються законом. Статутом акціонерного товариства і законом встановлюється виключна компетенція наглядової ради. Питання, віднесені статутом до виключної компетенції наглядової ради, не можуть бути передані нею для вирішення виконавчому органу товариства. Члени наглядової ради акціонерного товариства не можуть бути членами його виконавчого органу. Наглядова рада акціонерного товариства визначає форми контролю за діяльністю його виконавчого органу.

Статтею 70 Закону України «Про акціонерні товариства» (в редакції на момент укладення оскаржуваного Договору) визначено, що рішення про надання згоди на вчинення значного правочину, якщо ринкова вартість майна або послуг, що є його предметом, становить від 10 до 25 відсотків вартості активів за даними останньої річної фінансової звітності акціонерного товариства, приймається наглядовою радою.

Відповідно до пункту 7.13 Статуту відповідача-1 (в редакції на момент укладення оскаржуваного Договору) до компетенції Наглядової ради належить, зокрема, надання дозволу голові або членам Правління на розпорядження майном Товариства (відчуження, передання в господарське відання), надання дозволу Правлінню Товариства на отримання кредитів із визначенням його розміру. При цьому, питання, що віднесені до компетенції Наглядової Ради, не можуть бути передані нею для вирішення Правлінню товариства.

21.12.2011р. були проведені збори Наглядової ради Приватного акціонерного товариства «Плодоовоч», на яких, зокрема, було прийнято рішення про надання згоди на укладення між ПАТ «Плодоовоч» та ОСОБА_6 Договору купівлі-продажу нерухомого майна, а саме нежилих приміщень: будівлю магазину літера «Б» площею 587,2 кв.м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_1, і належного ПАТ «Плодоовоч» на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого Дванадцятою Київською державною нотаріальною конторою 16.12.1994р. за № 6с-5542, на умовах, визначених за згодою членів ради за 649 100, 00 грн. (Протокол № 37 від 21.12.2011р.).

26.01.2012р. Головою правління ПАТ «Плодоовоч» Буряком В.Я. була видана довіреність на ім'я Криницького Олександра Васильовича, посвідчена Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Громовою О.П. за № 537.

За змістом вказаної довіреності Криницькому Олександру Васильовичу надано право від імені ПАТ «Плодоовоч» виконувати дії, пов'язані з продажем магазину літера «Б» площею 587,2 кв.м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_1, зокрема, укласти та підписати договір купівлі-продажу.

А тому, доводи позивача, що оспорюваний Договір було укладено Криницьким Олександром Васильовичем за відсутності повноважень не приймаються судом до уваги.

При цьому, слід зазначити, що виданий ОСОБА_5 як в.о. Голови правління Наказ № 3 від 12.01.2012р. щодо заборони будь-яким особам, у т.ч. за довіреністю, відчужувати (дарувати, продавати, міняти, вносити до статутного капіталу) або вчиняти будь-які інші дії, пов'язані із зменшенням активів ПАТ «Плодоовоч» без її письмового погодження жодним чином не спростовують наведені вище висновки суду про наявність у Криницького О.В. повноважень на укладення спірного Договору.

Пунктом 7.13. Статуту передбачено, що рішення, прийняті Наглядовою радою Товариства в межах її повноважень, можуть бути скасовані або відмінені виключно Загальними зборами Товариства.

Правління, у свою чергу, є виконавчим органом Товариства, який здійснює керівництво його поточною діяльністю. Правління є підзвітним Загальним зборам акціонерів і Наглядовій раді Товариства та організовує виконання їх рішень (пункт 7.16 Статуту).

Таким чином, позивач як В.о. Голови правління не мала права своїм наказом фактично скасовувати попередньо прийняті Загальними зборами акціонерів та Наглядовою радою ПАТ «Плодоовоч» рішення про надання згоди на укладення між ПАТ «Плодоовоч» та ОСОБА_6 Договору купівлі-продажу нерухомого майна, а саме нежилих приміщень: будівлю магазину літера «Б» площею 587,2 кв.м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_1, яке в силу п. 7.13. Статуту віднесено до виключної компетенції Наглядової ради.

Відповідно до статті 160 Цивільного кодексу України та пункту 17.3. Статуту питання, що належать до виключної компетенції Наглядової ради, не можуть бути передані нею для вирішення Правління Товариства.

Наслідком прийняття судового рішення про захист порушеного права має відбутися відновлення такого права у обраний позивачем спосіб, а також необхідність встановити зміст самого порушеного права, яке підлягає захисту, тоді як судом не було встановлено порушення прав та законних інтересів позивача.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що місцевий суд дійшов правильного висновку про відмову в задоволені позовних вимог.

Щодо клопотання відповідача-2 про застосування строків позовної давності, слід зазначити наступне.

Згідно з ст.ст. 256, 257 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, встановлений для захисту цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність становить три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Визначення початкового моменту перебігу позовної давності має важливе значення, оскільки від нього залежить і правильність обчислення позовної давності, і захист порушеного права.

Перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Оскільки, суд дійшов висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог, позовна давність не може бути застосована до спірних правовідносин.

Згідно зі ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Статтями 76, 77 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставин, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду міста Києва від 13.08.2018р. у справі № 910/587/18 прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга скаржника задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 270, 275, 276, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 13.08.2018р. у справі № 910/587/18 - без змін.

2. Матеріали справи № 910/587/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах в порядку і строки, визначені в ст. 288 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя А.І. Мартюк

Судді Л.П. Зубець

С.А. Пашкіна