ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" лютого 2019 р.м. ХарківСправа № 922/2845/18

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Ольшанченка В.І.

при секретарі судового засідання Чкан Д.В.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (м. Київ), в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" (м. Дніпро)
до Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційної фірми "Старк" (Харківська обл., с. Старовірівка)
про стягнення 165868,00 грн,
за участю представників:

позивача - адв. ОСОБА_1 (довіреність від 24.01.2019);

відповідача - в.о. директора ОСОБА_2 (наказ №11 від 30.01.2019);

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця", в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" (надалі - позивач), подало Господарському суду Харківської області позовну заяву №НЮС-1/269 від 12.10.2018 до Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційної фірми "Старк" (надалі - відповідач), в якій просить суд стягнути з відповідача на користь позивача штраф за неправильно зазначену адресу вантажоодержувача у розмірі 165868,00 грн.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 22.10.2018 була прийнята позовна заява до розгляду та відкрито провадження у справі.

Цією ухвалою вирішено розглядати справу №922/2845/18 за правилами загального позовного провадження та підготовче засідання призначено на 19.11.2018 о 12:00 год, про що повідомлено учасників справи.

09.11.2018 відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що неправильне зазначення у залізничній накладній назви населеного пункту було обумовлено лише його перейменуванням, однак фактична адреса місцезнаходження вантажоодержувача залишилася незмінною. На думку відповідача, при встановленні порушення, позивачем не враховано його малозначність, а застосовано формальний підхід до трактування статей 118, 122 Статуту залізниць та нараховані максимально можливі розміри штрафних санкцій, які передбачені статутом. У зв'язку з тим, що позивач не поніс будь-яких збитків, відповідач, на підставі статей 233 ГК України та 551 ЦК України, просить зменшити розмір штрафних санкцій до розміру однократної провізної плати за всю відстань перевезення, тобто до 33173,60 грн (33173,60х1) та просить задовольнити його клопотання про зменшення позовних вимог позивача до відповідача з 165868,00 грн до 33173,60 грн.

05.12.2018 відповідач надав заяву про уточнення відзиву, в якій зазначає, що позивачем невірно обраховано розмір штрафу, оскільки Статут залізниць України не містить приписів стосовно того, що є базою нарахування штрафу. Зважаючи на те, що інше прямо не передбачено Статутом, штраф за неправильно зазначену у накладній адресу одержувача має визначатися виходячи з вартості провізної плати за перевезення вантажу, підтвердженням чого є розяснення ПАТ "Укрзалізниця" стосовно спірного питання за вих.№ЦЦО-15/953 від 10.09.2018, за яким нарахування штрафів здійснюється виключно у розмірі провізної плати відповідно до Збірника тарифів без урахування договірних плат за використання вагона перевізника і компенсації витрат перевізника за перевезення вагона у порожньому стані.

10.12.2018 відповідач надав письмові пояснення до відзиву.

12.12.2018 позивач надав заперечення на відзив, в якому вказує, що акт загальної форми є підставою для покладення на відправника відповідальності за неправильне зазначення ним адреси одержувача, при цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за всі наслідки, які виникли.

12.12.2018 ухвалою суду повідомлено сторін про відкладення підготовчого засідання на 21.12.2018 о 14:30 год.

У судовому засіданні представник позивача заявив усне клопотання про заміну позивача іншою особою, посилаючись на внесення змін до статуту товариства.

Протокольною ухвалою від 21.12.2018 відхилено усне клопотання представника позивача, оскільки не надано доказів такої заміни.

17.12.2018 відповідач надав письмові пояснення по справі, в яких просить визнати поважним пропущений строк для надання відзиву.

Протокольною ухвалою від 21.12.2018 відхилено клопотання відповідача про визнання поважним пропущений строк для надання відзиву, оскільки відзив наданий у встановлений судом строк.

21.12.2018 ухвалою суду повідомлено сторін про продовження строку проведення підготовчого провадження та про відкладення підготовчого засідання на 16.01.2019 о 14:30 год.

10.01.2019 відповідач надав письмові пояснення по справі, в яких змінює свою позицію щодо часткового визнання позову та керуючись ч. 4 ст. 191 ГПК України, вважаючи, що часткове визнання ним позову суперечить закону та порушує права і інтереси ТОВ ВКФ "Старк", просить суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

16.01.2019 протокольною ухвалою закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 28.01.2019 об 11:00 год, про що ухвалою суду від 16.01.2019 повідомлено учасників справи.

28.01.2019 в судовому засіданні була оголошена перерва до 04.02.2019 о 12:00 год, про що ухвалою суду від 28.01.2019 було повідомлено сторін.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив позов задовольнити. Також, повідомив, що за час розгляду справи відбулася зміна організаційно-правової форми позивача з публічного акціонерного товариства на приватне акціонерне товариство, у зв'язку з чим на даний час позивачем у справі є Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця".

Відповідач у судовому засіданні просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на відсутність збитків у позивача у зв'язку із невірним зазначенням адреси вантажоодержувача у залізничній накладній.

Дослідивши матеріали справи та вислухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

11.04.2018 зі станції Старовірівка Південної залізниці відповідачем було здійснено групове відправлення вагонів згідно залізничної накладної №44477297 на станцію Правда Придніпровської залізниці.

У графі 4 даної залізничної накладної відповідачем зазначено найменування та адресу одержувача вантажу, а саме: ПАТ "Днепровагонмаш", Дніпропетровська область, м. Дніпродзержинськ, вул. Українська, буд.№4.

Відповідно до графи 31 залізничної накладної №44477297 загальна сума провізної плати склала 19228,00 грн.

16.04.2018 по прибутті групової відправки №44477297 на станцію призначення Правда Придніпровської залізниці було виявлено, що адреса одержувача, яка зазначена відправником у накладній, не відповідає адресі ПАТ "Дніпровагонмаш".

Станцією призначення Правда Придніпровської залізниці було складено акт загальної форми №3 (форма ГУ-23) №1120 від 16.04.2018, в якому зафіксовано факт невірного зазначення відповідачем в накладній №44477297 від 11.04.2018 адреси одержувача, а також зазначено про затримку вагонів до з'ясування вірної адреси.

16.04.2018 станцією призначення Правда Придніпровської залізниці на станцію відправлення Старовірівка Південної залізниці було відправлено телеграму №НР38 про невірно зазначену адресу одержувача в накладній.

На підставі телеграми відповіді №НР206 від 16.04.2018 на станції призначення Правда Придніпровської залізниці у накладній №44477297 зроблено виправлення адреси одержувача, а саме - Дніпропетровська обл., м. Дніпродзержинськ, вул. Українська, буд.№4, на вірну адресу - Дніпропетровська область, м. Камянське, вул. Українська, буд.№4.

Враховуючи викладені обставини, позивач звернувся до Господарського суду Харківської області з даним позовом, в якому на підставі статей 118, 122 Статуту залізниць України просить стягнути на свою користь 165868,00 грн штрафу.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Законом України "Про залізничний транспорт" (надалі Закон) встановлено, що законодавство про залізничний транспорт загального користування складається з Закону України Про транспорт, Закону України Про залізничний транспорт, Статуту залізниць України та інших актів законодавства України.

Нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту загального користування є обовязковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України (ст. 3 Закону).

Відповідно до ч. 5 ст. 307 ГК України умова перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність субєктів господарювання за цими перевезеннями встановлюються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Обовязки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом, визначені Статутом залізниць України (надалі Статут).

Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних підїздних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

Ст. 122 Статуту встановлює, що за неправильно зазначені у накладній масу, кількість місць вантажу, його назву, код та адресу одержувача з відправника, порту стягується штраф у розмірі згідно зі ст. 118 Статуту.

Ст. 118 Статуту передбачає, що за предявлення вантажу, який заборонено до перевезень або який потребує під час перевезення особливих заходів безпеки, та з неправильним зазначенням його найменування або властивостей з відправника, крім заподіяних залізниці збитків і витрат, стягується штраф у розмірі пятикратної провізної плати за всю відстань перевезення.

В Статуті залізниць не наведено поняття "неправильна адреса одержувача", тому перейменування назви міста не може розцінюватися як неправильна адреса.

Так, у звязку з прийняттям Закону України "Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів в Україні та заборону пропаганди їхньої символіки" №317-VІІІ від 09.04.2015 та у відповідності до постанови Верховної Ради України №1377-VІІІ від 19.05.2016 "Про перейменування окремих населених пунктів та районів", яка набрала чинності 19.05.2016, по Дніпропетровській області місто Дніпродзержинськ перейменовано на місто Камянське.

Тобто, обставина перейменування міста є загальновідомим фактом, яка до того ж підтверджує, що його місцезнаходження залишилося незмінним, отже спростовує сам факт порушення.

Перейменування населеного пункту неможливо ототожнювати та порівнювати з фактом неправильно зазначеної адреси, оскільки фактично м. Дніпродзержинськ і є м. Камянське.

До того ж, в ст. 122 Статуту залізниць чітко вказано перелік порушень, допущених відправником, як то неправильно зазначені у накладній: маса; кількість місць вантажу; назва вантажу; код та адреса одержувача.

Тобто, в разі застосування штрафних санкцій, відправником повинні були буті порушені дві складові: код і адреса одержувача одночасно, а не окремо, оскільки в описовій частині статті 122 Статуту, вони йдуть разом через сполучник та, а отже зєднують дві умови: код і адресу одержувача.

Згідно визначення термінів у Статуті залізниць, накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до Статуту та Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000, зареєстрованого в Міністерстві транспорту України від 24.11.2000 за №864/5085, і наданий залізниці відправником разом з вантажем (надалі Правила).

Накладна є обовязковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача.

Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення.

Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Відповідно до п. 1.2 Правил накладна заповнюється відправником із застосуванням автоматизованих систем залізничного транспорту України або програмних засобів, здатних забезпечити роботу з електронними перевізними документами згідно з установленим форматом, та у разі її оформлення в паперовому вигляді роздруковується на бланку, виготовленому на білому папері формату А4 у трьох примірниках, один із яких після оформлення приймання вантажу до перевезення станцією відправлення видається відправникові вантажу та є квитанцією для приймання вантажу до перевезення, другий і третій передаються з вантажем на станцію призначення.

Згідно з ст. 7 Статуту залізниці здійснюють перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти між станціями, відкритими для виконання відповідних операцій. Станції здійснюють операції, повязані з перевезенням пасажирів, багажу і вантажобагажу з прийняттям, видачею вантажів вагонними, дрібними відправками та в контейнерах, а за договорами з відправниками та одержувачами - їх навантаження і вивантаження.

Як вбачається з аналізу положень Статуту, перевезення вантажів здійснюється залізницею між станціями.

В даному випадку станцією призначення вантажу була станція Правда Придніпровської залізниці, яка була правильно зазначена в залізничній накладній №44477297 та вантаж доставлений саме на вказану станцію.

Вантаж доставлений до вказаної у накладній залізничної станції і є по своїй суті правильно вказаною адресою доставки вантажу.

Ст. 122 Статуту встановлює, що за неправильно зазначені у накладній масу, кількість місць вантажу, його назву, код та адресу одержувача з відправника, порту стягується штраф у розмірі згідно зі ст. 118 Статуту.

Ст. 118 Статуту передбачає, що за предявлення вантажу, який заборонено до перевезень або який потребує під час перевезення особливих заходів безпеки, та з неправильним зазначенням його найменування або властивостей з відправника, крім заподіяних залізниці збитків і витрат стягується штраф у розмірі пятикратної провізної плати за всю відстань перевезення.

При цьому, Статут не містить приписів стосовно того, що є базою нарахування штрафу.

Водночас, зміст загального поняття штрафу наведено у ч. 2 ст. 549 ЦК України, яка передбачає, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання.

Тобто, за загальним правилом штраф обраховується не з загальної вартості послуг (в даному випадку провізної плати всього вантажу), а із вартості послуг (робіт, товарів), які виконані з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (в даному випадку провізної плати (неналежне виконання).

Таким чином, зважаючи на те, що інше прямо не передбачено Статутом, штраф за неправильно зазначену у накладній адресу одержувача має визначатися, виходячи тільки з вартості провізної плати за перевезення вантажу.

Статтями 116, 118 Статуту встановлено штрафи, що залежать від розмірів провізної плати.

Провізна плата - це державно регульований тариф, який нараховується відповідно до Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та повязані з ними послуги (далі - Збір тарифів).

Дане визначення також кореспондується з положеннями Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (СМГС).

Так, відповідно до СМГС провізні платежі - платежі, що включають провізну плату, плату за проїзд провідників, водія автопоїзда, додаткові збори та інші платежі, що виникають з моменту укладання договору перевезення до видачі вантажу одержувачу.

Предметом договору про надання послуг, укладеного між ПАТ "Укрзалізниця" із замовником послуг, є здійснення перевезення вантажів, надання вантажного вагону для перевезення, та інших послуг, повязаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у вагонах перевізника, вагонах залізниць інших держав та/або вагонах замовника і проведення розрахунків за ці послуги.

Розділом 3 договору про надання послуг встановлений розмір плати в межах України за перевезення вантажу у вагоні перевізника ПАТ "Укрзалізниця", який складається: з плати за перевезення навантаженого власного вагона перевізника, яка визначається за тарифом Збірника тарифів, встановленим для власного вагона перевізника; компенсації витрат на перевезення у порожньому стані власних вагонів перевізника та плати за використання власних вагонів перевізника, що визначаються умовами договору про надання послуг.

Тобто, такі складові, як компенсація витрат на перевезення у порожньому стані власних вагонів перевізника та плата за використання власних вагонів перевізника, є послугами, повязаними з перевезенням вантажів, які надаються за вільними тарифами, затвердженими ПАТ "Укрзалізниця", і стягуються на договірних засадах.

Враховуючи зазначене, а також те, що договором про надання послуг не передбачено інше, нарахування штрафів у пятикратному розмірі провізної плати, відповідно до ст. 118 Статуту, та штрафів за несвоєчасну доставку вантажів, відповідно до статті 116 Статуту, здійснюється виключно у розмірі провізної плати відповідно до Збірника тарифів без урахування договірних плат за використання вагона перевізника і компенсації витрат перевізника за перевезення вагона у порожньому стані.

Аналогічно нарахування неустойки здійснюється і в міжнародному сполученні відповідно до статті 16 СМГС (у разі неправильності, неточності чи неповноти зазначених відправником відомостей) та статті 45 СМГС (розмір відшкодування за перевищення терміну доставки вантажу), виходячи з розміру провізної плати.

Також підвищення плати за перевезення вантажів на особливих умовах відповідно до пункту 23 розділу II Збірника тарифів стосується лише державно регульованої провізної плати за перевезення вантажів, нарахованої згідно зі Збірником тарифів.

Таким чином, позивачем невірно нараховано штраф за неправильно зазначену адресу вантажоодержувача у розмірі 165868,00 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За приписами ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Суд та учасники судового процесу зобов'язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Основними засадами (принципами) господарського судочинства є, зокрема, верховенство права.

Статтею 236 ГПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За таких обставин суд вважає позовні вимоги необґрунтованими, недоведеними і не підлягаючими задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 2, 73, 74, 76 - 80, 86, 123, 129, 165, 184, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 ГПК України,

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Східного апеляційного господарського суду через Господарський суд Харківської області протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне рішення складено 14.02.2019 р.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі - http://court.gov.ua/.

Суддя ОСОБА_3