ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" лютого 2019 р. Справа№ 910/3647/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зубець Л.П.

суддів: Мартюк А.І.

Пашкіної С.А.

секретар судового засідання: Цибульський Р.М.

за участю представників учасників справи згідно з протоколом судового засідання від 07.02.2019

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги

Товариства з обмеженою відповідальністю "КИЇВОБЛГАЗ ЗБУТ" та Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 26.09.2018 (повний текст рішення підписано 03.10.2018)

у справі №910/3647/18 (суддя Князьков В.В.)

за позовом Публічного акціонерного товариства

"Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Товариства з обмеженою відповідальністю

"КИЇВОБЛГАЗ ЗБУТ"

про стягнення 104 650 001, 08 грн.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - позивач, ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України") звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "КИЇВОБЛГАЗ ЗБУТ" (далі - відповідач, ТОВ "КИЇВОБЛГАЗ ЗБУТ") про стягнення 104 650 001,08 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем прийнятих на себе зобов'язань за договором купівлі-продажу природного газу №16-132-Н від 30.12.2015 (зі змінами та доповненнями) в частині здійснення оплати поставленого природного газу у встановлений договором строк, що стало підставою для нарахування на підставі статті 625 Цивільного кодексу України 3% річних в сумі 7 339 018,66 грн., інфляційних втрат в сумі 13 450 027,89 грн., а також з посиланням на п. 7.2 договору - пені в розмірі 83 860 954,53 грн. Крім того, позивач посилався на те, що у пункті 6.2 договору №16-132-Н від 30.12.2015 сторони погодили, що за наявності заборгованості за попередні періоди покупець перераховує кошти з поточного рахунка на поточний рахунок із спеціальним режимом використання продавця. Тобто, відповідач взяв на себе зобов'язання здійснювати оплату вартості використаного природного газу, навіть у разі відсутності коштів на рахунках зі спеціальним режимом використання, шляхом перерахування будь-яких коштів з будь-яких поточних рахунків відповідача.

Відповідач проти задоволення позову заперечував, посилаючись на відсутність у діях ТОВ "КИЇВОБЛГАЗ ЗБУТ" вини в порушенні грошового зобов'язання. За змістом пояснень відповідача, прострочення виконання зобов'язання було зумовлено особливостями правовідносин на ринку природного газу та специфікою проведення взаємних розрахунків між підприємствами паливно-енергетичного комплексу, а також особливостями правовідносин у сфері забезпечення природним газом категорії споживачів "населення". Відповідач посилався на те, що частина розрахунків за договором здійснювалась шляхом укладення спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету України згідно з Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20, внаслідок чого був змінений порядок і строк проведення розрахунків за отриманий природний газ за договором. Інша частина розрахунків, як пояснює відповідач, відбувалась шляхом здійснення перерахунку грошових коштів з поточного рахунку зі спеціальним режимом використання, згідно з нормативами розподілу коштів, затвердженими відповідними постановами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, відповідно до Порядку проведення розрахунків за спожитий природний газ, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 30.09.2015 №792. За твердженнями відповідача, державою визначено спеціальний режим проведення взаєморозрахунків, що, по суті, усуває постачальника природного газу від процесу розподілу отриманих від споживачів грошових коштів на свій розсуд та полягає в автоматичному перерахуванні грошових коштів зі спеціальних рахунків на рахунок позивача за визначеними нормативами, а тому відсутні підстави, на думку відповідача, покладення на нього відповідальності за прострочення грошового зобов'язання.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.09.2018 у справі №910/3647/18 позов задоволено частково, присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних в сумі 5 178 021 грн. 39 коп., пеню в розмірі 55 022 039 грн. 01 коп., інфляційні втрати в сумі 11 859 339 грн. 95 коп. та судовий збір у розмірі 424 644 (чотириста двадцять чотири тисячі шістсот сорок чотири) грн. 35 коп. В задоволенні позовних вимог щодо стягнення 3% річних в сумі 2 160 997,65 грн., пені в розмірі 28 838 915,52 грн. та інфляційних втрат в сумі 1 590 687,94 грн. - відмовлено.

Рішення суду першої інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог мотивовано тим, що позивач, який підписав спільні протокольні рішення на суму 810 816 290,00 грн., розраховував на належне виконання відповідачем договору в іншій частині на суму 1 779 686 579,29 грн., і відповідачем не виконано прийняті на себе зобов'язання за договором купівлі-продажу природного газу №16-132-Н від 30.12.2015 (зі змінами та доповненнями) в частині здійснення оплати поставленого природного газу у встановлений договором строк. При цьому, судом першої інстанції було здійснено перерахунок заявлених до стягнення сум пені, 3% річних та інфляційних втрат, в якому віднесено платежі, які здійснені на виконання спільних протокольних рішень, не як передоплату за місяці, в які такі рішення підписано, а в рахунок погашення заборгованості за газ, поставлений в минулі періоди по цьому договору, в порядку, календарної черговості виникнення заборгованості.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням в частині задоволених позовних вимог, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив оскаржуване рішення скасувати в частині задоволення позовних вимог, ухвалити в цій частині нове рішення, яким у позові відмовити в повному обсязі. Крім того скаржник просив залишити без змін рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що місцевим господарським судом при винесенні рішення в частині задоволення позовних вимог порушено норми матеріального та процесуального права, рішення суду першої інстанції було прийнято при неповному дослідженні доказів та з'ясуванні обставин, що мають значення для справи у вказаній частині, а зроблені судом висновки не відповідають обставинам справи.

Зокрема, відповідач посилався на те, що судом першої інстанції при вирішенні спору не було враховано, що розрахунки між сторонами за договором №16-132-Н від 30.12.2015 здійснюється виключно двома способами: шляхом укладення спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету України та здійсненням перерахунків сум коштів з поточного рахунку із спеціальним режимом використання, згідно з нормативами розподілу коштів, затвердженими відповідними постановами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг. Підписанням спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету України, сторони тим самим змінили порядок і строк проведення розрахунків за отриманий природний газ відповідно до договору. При цьому, взаєморозрахунки між позивачем та відповідачем проводились на підставі та відповідно до Порядку проведення розрахунків за спожитий природний газ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.09.2015 № 792, який усуває відповідача від процесу розподілу отриманих від споживачів коштів на свій розсуд та полягає у автоматичному перерахуванні зі спеціальних рахунків грошових коштів на рахунки позивача за визначеними нормативами, що згідно з ст. 217 Господарського кодексу України та ст. 614 Цивільного кодексу України виключає склад правопорушення і позбавляє позивача права застосовувати до боржника заходи відповідальності, передбачені пунктом 7.2 договору та ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України.

Також, відповідач в апеляційній скарзі зазначав про те, що розрахунок за отриманий природний газ був здійснений відповідачем шляхом оплати через розподільчі рахунки, а не власними коштами, та за рахунок коштів, отриманих відповідно до приписів постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20 на підставі спільних протокольних рішень. Також, скаржник зазначав, що порядок та строк проведення розрахунків за спожитий газ не можна відносити у строк дії відповідного протокольного рішення, оскільки сторони в пунктах 2.5 спільних протокольних рішень передбачили, що ТОВ "КИЇВОБЛГАЗ ЗБУТ" перераховує ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" кошти за природний газ за 2016 рік по відповідному договору. Тобто, сторонами не визначено конкретного місяця 2016 року за який передбачається перерахування коштів, а отже, визначити період прострочення оплати за газ є неможливим.

Додатково скаржник в обгрунтування підстав скасування рішення суду в частині присуджених до стягнення сум посилався на те, що згідно з приписами Закону України «Про ринок природного газу», Порядку проведення розрахунків за спожитий природний газ, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 792 від 30.09.2015, державою визначено спеціальний режим проведення взаєморозрахунків, оскільки відповідач не здійснює розподіл отриманих від споживачів грошових коштів на свій розсуд, а кошти, які надійшли на рахунки з спеціальним режимом використання автоматично перераховуються на рахунки позивача за визначеними нормативами розподілу коштів за відповідний період, які були затверджені в свою чергу постановами НКРЕКП від 29.12.2015 № 3223, від 22.02.2016 № 36, від 22.02.016 № 216, від 12.04.2016 № 599, від 17.05.2016 № 806, від 24.06.2016 № 1175, від 06.07.2016 № 1218, від 25.07.2016 № 1311, від 29.08.2016 № 1479, від 27.09.2016 № 1652, від 31.10.2016 № 1935, від 25.11.2016 № 2053.

Також, не погоджуючись з прийнятим рішенням в частині відмови у задоволенні позовних вимог, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив оскаржуване рішення скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення 3% річних в сумі 2 160 997,65 грн., пені в розмірі 28 838 915,52 грн. та інфляційних втрат в сумі 1 590 687,94 грн., ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що місцевим господарським судом при винесенні рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення 3% річних в сумі 2 160 997,65 грн., пені в розмірі 28 838 915,52 грн. та інфляційних втрат в сумі 1 590 687,94 грн. порушено норми матеріального та процесуального права, рішення суду першої інстанції було прийнято при неповному дослідженні доказів та з'ясуванні обставин, що мають значення для справи у вказаній частині, а зроблені судом висновки не відповідають обставинам справи.

Позивач в апеляційній скарзі посилався на те, що судом першої інстанції при вирішенні спору було безпідставно перераховано пеню, 3% річних та інфляційні втрати згідно отриманих коштів на погашення календарної черговості заборгованості відповідача за отриманий природний газ. Зокрема, скаржник наголошував, що предметом укладених спільних протокольних рішень є організація проведення сторонами взаєморозрахунку відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20 «Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій». Пунктами 2.5 згаданих протокольних рішень визначено, що відповідач перераховує позивачу грошові кошти за природний газ, наданий в 2016 році згідно з договором №16-132-Н від 30.12.2015 з зазначенням призначення платежу : «постанова Уряду від 11.01.2005 № 20, дата і номер спільного протокольного рішення, за природний газ 2016 року, договір №16-132-Н від 30.12.2015, сума ПДВ». Таким чином, скаржник вважає, що відповідними протокольними рішеннями на позивача не покладено обов'язку з зарахування отриманих коштів в порядку календарної черговості виникнення заборгованості, у зв'язку з чим відповідачем, невчасно здійснено розрахунки за договором, а тому позивач мав право на отримання пені, 3% річних та інфляційних втрат у відповідності до приписів ст. ст. 525, 530,624 Цивільного кодексу України та п. 7.2 договору. Крім того, позивач наголошував, що розрахунок заявлених до стягнення показників здійснено ним на борг, погашений відповідачем власними коштами і позивач не нараховував стягнення на борг, погашений за рахунок спільних протокольних рішень.

Крім того, позивач зазначав в апеляційній скарзі, що пункт 6.4 договору №16-132-Н від 30.12.2015 поширює свою дію виключно на правовідносини між позивачем та відповідачем, отже, встановлює процедуру зарахування коштів в порядку календарної черговості виникнення заборгованості виключно на кошти відповідача. Позивач вважає, що застосування пункту договору про зарахування коштів в погашення календарної черговості виникнення заборгованості до коштів, які не належать відповідачу, є правом позивача, а не обов'язком, у зв'язку з чим висновок суду першої інстанції про безпідставність врахування коштів, сплачених на виконання спільних протокольних рішень, як передоплати за газ, та відповідно, як наслідок, перерахування штрафних санкцій - є помилковим. Крім того, місцевий господарський суд при ухваленні оскаржуваного рішення дійшов хибного висновку про наявність обов'язку позивача щодо зарахування коштів згідно спільних протокольних рішень в рахунок погашення існуючої заборгованості.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.11.2018, справу № 910/3647/18 розподілено для розгляду апеляційної скарги ТОВ "КИЇВОБЛГАЗ ЗБУТ" на рішення Господарського суду міста Києва від 26.09.2018 колегії суддів у складі: головуючий суддя Зубець Л.П., судді: Мартюк А.І., Калатай Н.Ф.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.11.2018 відкрито апеляційне провадження у справі № 910/3647/18 за апеляційною скаргою ТОВ "КИЇВОБЛГАЗ ЗБУТ" на рішення Господарського суду міста Києва від 26.09.2018, розгляд справи призначено на 20.12.2018.

Відповідно до протоколу передачі апеляційної скарги раніше визначеному складу суду, на підставі п. п. 2.3.44 п. 2.3 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, апеляційна скарга ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду міста Києва від 26.09.2018 передана раніше визначеному автоматизованою системою складу суду, а саме: колегії суддів у складі - головуючий суддя Зубець Л.П., судді: Мартюк А.І., Калатай Н.Ф.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.11.2018 поновлено ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 26.09.2018 у справі № 910/3647/18, відкрито апеляційне провадження у справі № 910/3647/18 за апеляційною скаргою ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду міста Києва від 26.09.2018 , розгляд справи призначено на 20.12.2018, об'єднано апеляційні скарги ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та ТОВ "КИЇВОБЛГАЗ ЗБУТ" в одне апеляційне провадження, ухвалено здійснювати розгляд справи № 910/3647/18 в одному об'єднаному апеляційному провадженні, розгляд апеляційних скарги призначено на 20.12.2018.

20.12.2018 розгляд справи №910/3647/18 за апеляційними скаргами Товариства з обмеженою відповідальністю "КИЇВОБЛГАЗ ЗБУТ" та Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду міста Києва від 26.09.2018 - не відбувся.

У зв'язку з перебуванням судді Калатай Н.Ф., яка входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, на лікарняному, здійснити розгляд справи у визначеному складі суду - неможливо.

Порядок визначення/зміни складу господарського суду врегульовано ст. 32 Господарського процесуального кодексу України.

За змістом абз. 2 ч. 10 ст. 32 ГПК України якщо зі складу колегії суддів не може продовжувати розгляд справи суддя, який не є суддею-доповідачем у такій справі, що може перешкодити розгляду справи у строки, встановлені цим Кодексом, заміна такого судді з ініціативи судді-доповідача за вмотивованим розпорядженням керівника апарату суду здійснюється Єдиною судовою інформаційно-телекомунікаційною системою з числа резервних суддів.

Враховуючи положення п. 17.4 ч. 17 Розділу ХІ Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, п.п. 2.3.25., 2.3.49. пункту 2.3. Положення про автоматизовану систему документообігу суду та у зв'язку з перебуванням судді Калатай Н.Ф. на лікарняному, розпорядженням №09.1-08/699/18 від 20.12.2018 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №910/3647/18.

У відповідності до витягу з протоколу повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями та протоколу передачі апеляційної скарги раніше визначеному складу суду від 20.12.2018 визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя Зубець Л.П. (суддя-доповідач), судді: Мартюк А.І., Пашкіна С.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.12.2018 прийнято справу № 910/3647/18 до провадження визначеним складом суду: головуючий суддя - Зубець Л.П., судді: Мартюк А.І., Пашкіна С.А., призначено справу до розгляду у судовому засіданні на 07.02.2019.

13.12.2018 через канцелярію Північного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "КИЇВОБЛГАЗ ЗБУТ" надійшов відзив на апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", в якому відповідач заперечував проти доводів, наведених позивачем в апеляційній скарзі, посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність, просив залишити апеляційну скаргу позивача без задоволення. Зокрема, відповідач посилався на те, що зміст спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ визначає порядок проведення розрахунків та передбачає наступні складові: сторони, послідовність виконання сторонами спільного протокольного рішення, сум коштів, призначення платежу, період за який здійснюється оплата та строк проведення розрахунків. В спільних протокольних рішеннях передбачено, що відповідач перераховує позивачу кошти за природний газ за 2016 рік по договору №16-132-Н від 30.12.2015. В свою чергу, пунктом 6.4 договору №16-132-Н від 30.12.2015 сторони визначили порядок зарахування коштів, зокрема, в порядку календарної черговості виникнення заборгованості, а як передоплата кошти можуть бути зараховані у випадку відсутності заборгованості по договору. Таким чином, відповідач наголошує, що позивачем безпідставно враховано кошти, сплачені на виконання спільних протокольних рішень, як передплати, всупереч того, що такі спільні протокольні рішення укладались саме з метою погашення заборгованості за спожитий природний газ.

17.12.2018 через канцелярію Північного апеляційного господарського суду від Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" надійшов відзив на апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "КИЇВОБЛГАЗ ЗБУТ", в якому позивач заперечував проти доводів, наведених відповідачем в апеляційній скарзі, посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність, просив залишити апеляційну скаргу відповідача без задоволення. Зокрема, позивач посилався на те, що умовами укладеного між сторонами договору передбачено обов'язок відповідача остаточно розрахуватись за отриманий природний газ до 25 числа місяця, наступного за звітним. В свою чергу, порядок розподілу коштів не є підставою для звільнення відповідача від відповідальності за порушення строків остаточного розрахунку за отриманий природний газ, вказаний порядок визначає механізм розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальниками природного газу, на якого покладено спеціальні обов'язки, але не змінює домовленість сторін договору щодо строків та обов'язку оплатити вартість вже отриманого природного газу, а також не припиняє зобов'язання боржника зі сплати боргу. Крім того, умови договору не містять відстрочення чи розстрочення оплати за отриманий природний газ, пов'язаний із невчасним розрахунком споживачів.

Також, позивач у відзиві на апеляційну скаргу відповідача посилався на необґрунтованість доводів відповідача про те, що останній не міг самостійно впливати на своєчасність розрахунків за природний газ (у зв'язку з оплатою поточних вимог з поточного рахунку із спеціальним режимом використання) та обумовлену цим відсутність вини відповідача з прострочення платежів за договором, оскільки за змістом пункту 6.2 договору у разі наявності заборгованості покупець може перераховувати кошти безпосередньо зі свого поточного рахунку на поточний рахунок з спеціальним режимом використання. Таким чином, за умовами договору відповідач не обмежується при здійсненні розрахунків з позивачем лише застосуванням рахунків із спеціальним режимом використання; відповідач не обмежений у способах та шляхах виконання своїх зобов'язань.

26.12.2018 через канцелярію Північного апеляційного господарського суду від Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" надійшли додаткові пояснення, в яких позивач надав пояснення стосовно формул та порядку нарахування заявлених до стягнення показників.

В судовому засіданні 07.02.2019 представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", проти доводів апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "КИЇВОБЛГАЗ ЗБУТ" - заперечував.

В судовому засіданні 07.02.2019 представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "КИЇВОБЛГАЗ ЗБУТ", проти доводів апеляційної скарги ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" - заперечував.

Згідно із ст.269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційних скарг, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Північний апеляційний господарський суд дійшов наступних висновків.

Як підтверджується наявними матеріалами справи, 30.12.2015 між Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "КИЇВОБЛГАЗ ЗБУТ" (покупець) укладено договір №16-132-Н на купівлю-продаж природного газу (далі - Договір).

Протягом строку дії Договору сторонами вносились до нього зміни та доповнення шляхом укладення додаткових угод №1 від 31.01.2016, №2 від 31.03.2016, №3 від 30.04.2016.

Відповідно до пункту 1.1 Договору продавець зобов'язався передати у власність покупцю у 2016 році природний газ, а покупець зобов'язався прийняти та оплатити газ на умовах договору.

Згідно з пунктом 1.2 Договору газ, що продається за договором, використовується покупцем виключно для подальшої реалізації побутовим споживачам.

У пункті 2.1 Договору (в редакції додаткової угоди №3 від 30.04.2016) сторони погодили, що постачальник передає споживачу з 01.01.2016 по 30.09.2016 (включно) газ обсягом до 592 137,634 тис. куб. м.

Обсяги газу, що планується передати за договором (плановий обсяг), можуть змінюватися сторонами протягом місяця продажу (п. 2.1.1 Договору).

Відповідно до пункту 3.2 Договору приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Відповідно до пункту 11.1 Договору (в редакції додаткової угоди №3 від 30.04.2016) останній набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін і діє в частині реалізації газу до 30.09.2016 (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

На виконання умов Договору позивачем було передано, а відповідачем прийнято для подальшої реалізації побутовим споживачам природний газ на загальну суму 2590502 869,29 грн., а саме:

у січні 2016 року на суму 708 034 829,14 грн., що підтверджується актом приймання-передачі природного газу від 31.01.2016, який підписано представниками позивача та відповідача, а також посвідчено печатками обох сторін;

у лютому 2016 року на суму 564 127 201,08 грн., що підтверджується актом приймання-передачі природного газу від 29.02.2016, який підписано представниками позивача та відповідача, а також посвідчено печатками обох сторін;;

у березні 2016 року на суму 545 193 000,34 грн., що підтверджується актом приймання-передачі природного газу від 31.03.2016; , який підписано представниками позивача та відповідача, а також посвідчено печатками обох сторін;

у квітні 2016 року на суму 255 980 762,75 грн., що підтверджується актом приймання-передачі природного газу від 30.04.2016, який підписано представниками позивача та відповідача, а також посвідчено печатками обох сторін;

у травні 2016 року на суму 133 076 638,19 грн., що підтверджується актом приймання-передачі природного газу від 31.05.2016, який підписано представниками позивача та відповідача, а також посвідчено печатками обох сторін;

у червні 2016 року на суму 84 642 379,55 грн., що підтверджується актом приймання-передачі природного газу від 30.06.2016, який підписано представниками позивача та відповідача, а також посвідчено печатками обох сторін;

у липні 2016 року на суму 88 327 442,30 грн., що підтверджується актом приймання-передачі природного газу від 31.07.2016, який підписано представниками позивача та відповідача, а також посвідчено печатками обох сторін;

у серпні 2016 року на суму 88 175 272,34 грн., що підтверджується актом приймання-передачі природного газу від 31.08.2016, який підписано представниками позивача та відповідача, а також посвідчено печатками обох сторін;

у вересні 2016 року на суму 122 945 343,60 грн., що підтверджується актом приймання-передачі природного газу від 30.09.2016, який підписано представниками позивача та відповідача, а також посвідчено печатками обох сторін.

Матеріалами справи підтверджується, що на виконання умов Договору позивач протягом січня-вересня 2016 року здійснив на користь відповідача подачу та безперервне транспортування природного газу та отримано оплату за нього на загальну суму 2 590 502 869,29 грн., що підтверджується наданими суду актами приймання-передачі природного газу, випискою по операціям за період з 19.01.2016 по 20.12.2016 та відповідними розрахунками позивача.

Остаточний розрахунок перед позивачем за природний газ, поставлений за Договором у січні-вересні 2016 року, було здійснено 20.12.2016.

Розрахунки за Договором здійснювались наступним чином:

- шляхом перерахування частини оплати за поставлений природний газ на суму 1 779 686 579,29 грн. з поточного рахунку із спеціальним режимом використання покупця на поточний рахунок із спеціальним режимом використання продавця в порядку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 30.09.2015 №792 "Про забезпечення проведення розрахунків за спожитий природний газ";

- шляхом оплати іншої частини вартості поставленого природного газу в сумі 810 816 290,00 грн. за рахунок коштів, отриманих в порядку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20 "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій".

Матеріалами справи підтверджується, що відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20 "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій" між Головним управлінням Державної казначейської служби України у Київській області, Департаментом фінансів Київської обласної держадміністрації, ТОВ "КИЇВОБЛГАЗ ЗБУТ" та Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" були укладені спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання, а саме:

- №698 від 19.02.2016 на суму 107 000 000,00 грн.

- №699 від 19.02.2016 на суму 280 000 000,00 грн.

- №2001 від 22.07.2016 на суму 1 833 321,00 грн.

- №2021 від 22.07.2016 на суму 140 000 000,00 грн.

- №2023 від 22.07.2016 на суму 74 844 468,00 грн.

- №2132 від 16.08.2016 на суму 207 138 501,00 грн.

У пункті 2.5 вказаних спільних протокольних рішень визначено, що відповідач перераховує позивачу грошові кошти за природний газ, наданий в 2016 році, згідно з договором №16-132-Н від 30.12.2015 з таким записом в графі "призначення платежу": "Постанова Уряду від 11.01.2005 №20, дата і номер спільного протокольного рішення, за природний газ 2016 року, договір №16-132-Н від 30.12.2015, сума ПДВ".

За умовами розділу 3 спільних протокольних рішень, сторони зобов'язуються:

- забезпечити подання до органів Державної казначейської служби України належним чином оформлених спільних протокольних рішень та платіжних доручень згідно з Порядком, проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію, затвердженим наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, Міністерства фінансів України від 03.08.2015 №493/688;

- перерахувати кошти наступній стороні, а остання сторона - до загального фонду Державного бюджету України не пізніше наступного дня після їх зарахування на рахунок;

- оперативно обмінюватись наявною інформацією, виходячи з принципів задоволення взаємних інтересів, у процесі реалізації цього Спільного протокольного рішення;

- забезпечити проведення розрахунків відповідно до цього Спільного протокольного рішення та з урахуванням укладених договорів на рахунково-касове обслуговування, якими може передбачатися, що у разі несвоєчасного надання учасниками розрахунків платіжних документів органи Державної казначейської служби України своїм платіжним дорученням можуть самостійно перераховувати кошти за схемою, передбаченою Спільним протокольним рішенням.

Учасниками спору не заперечувалось, що укладені спільні протокольні рішення були виконані у повному обсязі на суму 810 816 590,00 грн. (з загальної суми 2 590 502 869,29 грн.). Зокрема, судом встановлено, що:

107 000 000,00 грн. (спільне протокольне рішення №698 від 19.02.2016) сплачено 04.03.2016 згідно з платіжним дорученням №12 від 03.03.2016;

280 000 000,00 грн. (спільне протокольне рішення №699 від 19.02.2016) сплачено 29.03.2016 згідно з платіжним дорученням №13 від 03.03.2016;

1 833 321,00 грн. (спільне протокольне рішення №2001 від 22.07.2016) сплачено 27.07.2016 згідно з платіжним дорученням №27 від 25.07.2016;

140 000 000,00 грн. (спільне протокольне рішення №2021 від 22.07.2016) сплачено 29.07.2016 згідно з платіжним дорученням №26 від 25.07.2016;

74 844 468,00 грн. (спільне протокольне рішення №2023 від 22.07.2016) сплачено 03.08.2016 згідно з платіжним дорученням №28 від 25.07.2016;

207 138 501,00 грн. (спільне протокольне рішення №2132 від 16.08.2016) сплачено 02.11.2016 згідно з платіжним дорученням №33 від 01.11.2016.

При цьому, докази порушення відповідачем умов спільних протокольних рішень відповідно до положень господарського процесуального законодавства має довести позивач, що останнім здійснено не було, а із матеріалів справи доказів порушення відповідачем умов спільних протокольних рішень не вбачається.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що підписавши спільні протокольні рішення, сторони у такий спосіб змінили порядок і строк проведення розрахунків за надані послуги з транспортування природного газу за Договором. Позивач, підписавши спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків, у такий спосіб виявив своє бажання здійснити розрахунки відповідно до Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій компенсацій, тобто погодився із зміною порядку та строків проведення розрахунків за надані ним послуги.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов'язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов'язку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

У відповідності зі ст. 173 Господарського кодексу України та ст. 509 Цивільного кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконати її обов'язок.

Господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст.174 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох чи більше осіб, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 1 статті 655 Цивільного кодексу України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до вимог частини 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Приписами статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до вимог статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 612 Цивільного кодексу України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов'язання у строк, встановлений договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до частини 4 статті 231 Господарського кодексу України розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Пунктом 7.1 Договору передбачена відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору згідно з чинним законодавством України та договором.

За змістом пункту 7.2 Договору у разі невиконання покупцем умов пунктів 6.1 цього договору він зобов'язується сплатити продавцю крім суми заборгованості пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Крім того, частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач в обґрунтування позовних вимог посилався на те, що відповідач розрахувався за поставлений газ у повному обсязі, однак розрахунки були здійсненні з простроченням платежів, у зв'язку з чим позивачем заявлено до стягнення з відповідача пеню в сумі 83 860 954,53 грн., 3% річних в сумі 7 339 018,66 грн. та інфляційні втрати в сумі 13 450 027,89 грн. за прострочення виконання грошового зобов'язання.

Відповідно до статті 11 Закону України "Про ринок природного газу", порядок відкриття (закриття) поточних рахунків із спеціальним режимом використання та порядок проведення розрахунків за спожитий природний газ затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Згідно пункту 5 Порядку проведення розрахунків за спожитий природний газ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 вересня 2015 року N 792, кошти перераховуються з поточних рахунків із спеціальним режимом використання згідно з алгоритмом розподілу коштів, затвердженим НКРЕКП, виключно на:

- поточні рахунки із спеціальним режимом використання оптових продавців;

- поточний рахунок оператора газотранспортної системи;

- поточний рахунок оператора газорозподільної системи;

- поточні рахунки газопостачальних підприємств.

Згідно з п. 6 Порядку № 792, проведення розрахунків за спожитий природний газ, установи уповноваженого банку згідно з умовами договору банківського рахунка до 12 години операційного дня здійснюють: розподіл коштів, що надійшли за попередній день від структурних підрозділів газопостачальних підприємств, споживачів, відповідно до затверджених НКРЕКП нормативів, перерахування коштів, розподілених згідно з нормативами їх перерахування, на поточні рахунки із спеціальним режимом використання оптових продавців, поточний рахунок оператора газорозподільної системи, поточні рахунки газопостачальних підприємств.

Сторони у пункті 6.1 Договору (в первісній редакції) погодили, що оплата планових обсягів газу здійснюється покупцем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється покупцем до 25-го числа місяця, наступного за місяцем реалізації газу, на підставі підписаного сторонами акта приймання-передачі газу за розрахунковий місяць.

Згідно з пунктом 6.1 Договору (в редакції додаткової угоди №2 від 31.03.2016) оплата планових обсягів газу здійснюється покупцем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється покупцем до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем реалізації газу.

У пункті 6.2 Договору визначено, що оплата за газ здійснюється з поточного рахунку із спеціальним режимом використання покупця на поточний рахунок із спеціальним режимом використання продавця кожного банківського дня розрахункового місяця згідно з нормативом розподілу коштів, затвердженого відповідною постановою НКРЕКП. За наявності заборгованості за попередні періоди покупець перераховує кошти з поточного рахунку на поточний рахунок із спеціальним режимом використання продавця.

Посилаючись на пункт 6.2 Договору, позивач вказує, що відповідач безпідставно не перерахував зі свого власного поточного рахунку кошти в погашення заборгованості у строк, встановлений пунктом 6.1 Договору, а відтак допустив прострочення оплати поставленого природного газу та порушив умови договору.

Відповідач, в свою чергу, проти позову заперечив, посилаючись на обставини укладення спільних протокольних рішень, на підставі яких частину заборгованості було погашено за рахунок коштів державного бюджету та якими було змінено порядок та строки розрахунків за договором, а також з огляду на неможливість покупця вплинути на встановлений державою порядок розподілу грошових коштів, що надходять на поточний рахунок із спеціальним режимом використання. Таким чином, відповідач стверджував, що з огляду саме на вищевказані обставини, які стосуються порядку розрахунків, не міг, в силу норм діючого законодавства України, в тому числі попередньо затвердженого алгоритму розподілу коштів, вплинути на процес здійснення розрахунків з позивачем.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, розрахунок за надані послуги по Договору був здійснений відповідачем наступним чином:

- шляхом перерахування частини оплати за поставлений природний газ на суму 1 779 686 579,29 грн. з поточного рахунку із спеціальним режимом використання покупця на поточний рахунок із спеціальним режимом використання продавця в порядку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 30.09.2015 №792 "Про забезпечення проведення розрахунків за спожитий природний газ";

- шляхом оплати іншої частини вартості поставленого природного газу в сумі 810 816 290,00 грн. за рахунок коштів, отриманих в порядку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20 "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій".

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що встановлені вище обставини, що стосуються порядку розрахунків, свідчать про те, що відповідач, не міг, в силу норм діючого законодавства України, в тому числі попередньо затвердженого алгоритму розподілу коштів, вплинути на процес здійснення розрахунків з позивачем.

Вищевказані спільні протокольні рішення були складені сторонами на підставі постанови Кабінету Міністрів України № 20 від 11 січня 2005 року, якою затверджено "Порядок перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій компенсацій", Наказу Міністерства палива та енергетики України, Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", наказу Державного казначейства України № 55/57/43 від 03 лютого 2009 року, яким затверджено "Порядок проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію", та наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, Міністерства фінансів України № 493/688 від 03 серпня 2015 року, яким затверджено "Порядок проведення розрахунків за природний газ, теплостачання і електроенергію".

Відповідно до пунктів 1.1 - 1.3 Порядку проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію, затвердженого наказом Міністерства палива та енергетики України, Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", Державного казначейства України № 55/57/43 від 03 лютого 2009 року (чинний на момент виникнення спірних правовідносин), цей Порядок визначає взаємовідносини між органами Державної казначейської служби України, Міністерством фінансів Автономної Республіки Крим, головними фінансовими управліннями обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій (відповідні головні фінансові управління), Міністерством енергетики та вугільної промисловості України, Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України", ДП "Енергоринок" та іншими учасниками розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію, що проводяться відповідно до Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 20 від 11 січня 2005 року (із змінами). Розрахунки, передбачені в пункті 1.1 цього Порядку, проводяться за згодою сторін на підставі актів звіряння за нарахованими пільгами, субсидіями та компенсаціями населенню (акти звіряння) або договорів, що визначають величину щомісячного споживання ресурсів (товарів, послуг) (договори) та спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання, форма якого наведена у додатку 1, спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за електроенергію, форма якого наведена у додатку 2. Схеми розрахунків узгоджують відповідні головні фінансові управління спільно з постачальниками та транспортувальниками ресурсів (надавачами товарів, послуг) та контролюють відповідні органи Державної казначейської служби України.

Згідно з пунктами 2.1-2.3 вищевказаного Порядку постачальники та транспортувальники ресурсів (надавачі товарів, послуг), які виявили бажання здійснити розрахунки відповідно Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 20 від 11 січня 2005 року (із змінами), складають щомісяця до 10-го числа з розпорядниками коштів акти звіряння, а у разі проведення відповідних розрахунків з попередньої оплати ресурсів (товарів, послуг) на строк не більше одного місяця постачальники та транспортувальники ресурсів (надавачі товарів, послуг) визначають договірну величину споживання ресурсів (товарів, послуг), про що укладають відповідний договір з розпорядниками коштів. Один примірник акта звіряння або договору надається місцевому фінансовому органу для складання зведеного реєстру актів звіряння або договорів. Зведені реєстри актів звіряння або договорів підписуються керівниками місцевих фінансових органів і постачальників та транспортувальників ресурсів (надавачів товарів, послуг) та надаються Міністерству фінансів Автономної Республіки Крим, відповідним головним фінансовим управлінням. Міністерство фінансів Автономної Республіки Крим, відповідні фінансові управління узагальнюють отримані дані та подають їх щомісяця до 20-го числа у формі узгоджених з постачальниками та транспортувальниками ресурсів (надавачами товарів, послуг) спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків разом з відповідними реєстрами актів звіряння договорами за підписами керівників Міністерства фінансів Автономної Республіки Крим, відповідних головних фінансових управлінь та постачальників і транспортувальників ресурсів (надавачів товарів, послуг) Державній казначейській службі України та відповідним головним управлінням Державної казначейської служби України Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (головні управління Державної казначейської служби України). Такі документи подаються окремо щодо кожного постачальника та транспортувальника ресурсів (надавача товарів, послуг), який братиме участь у розрахунках.

Пунктами 2.7 зазначеного Порядку встановлено, що розпорядники коштів за рахунок отриманих субвенцій із загального фонду Державного бюджету України здійснюють розрахунки за природний газ, теплопостачання та електроенергію шляхом перерахування коштів на рахунки постачальників та транспортувальників ресурсів (надавачів товарів, послуг), відкриті в органах Державної казначейської служби України, а у проведення розрахунків за електроенергію - на поточні рахунки із спеціальним режимом використання енергопостачальників, відкриті в уповноваженому банку.

Аналогічні положення закріплені у пунктах 1.1-1.3, 2.1-2.3, 2.6 Порядку проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію, затвердженого наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, Міністерства фінансів України №493/688 від 03 серпня 2015 року.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідно до пункту 1.2 Договору, газ, що продається за договором, використовується покупцем виключно для подальшої реалізації побутовим споживачам. В свою чергу, ТОВ «КИЇВОБЛГАЗ ЗБУТ» здійснено постачання природного газу населенню, яке отримують природний газ, в тому числі, і на пільгових умовах (житлові субсидії та пільги).

Порядок перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій», затверджений Постановою Кабінету Міністрів України № 20 від 11 січня 2005 року, визначає механізм перерахування субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату природного газу.

Відповідно до п. 7 Постанови № 20, для проведення розрахунків відповідно до цього Порядку всі учасники відкривають рахунки в органах Казначейства.

Розрахункове обслуговування цих рахунків здійснюється на умовах, визначених договором, що укладається між органами Казначейства та суб'єктами підприємницької діяльності.

Розрахунки проводяться на підставі актів звіряння або договорів, які визначають величину щомісячного споживання ресурсів (товарів, послуг), і спільних протокольних рішень, підписаних усіма учасниками таких розрахунків.

До розрахунків включаються нараховані суми пільг лише в межах обсягів фактичного використання (споживання) ресурсів (товарів, послуг) відповідно до довідки, що надається постачальниками ресурсів (товарів, послуг).

Учасник розрахунку має право відмовитися від підписання спільного протокольного рішення виключно за умови відсутності боргу перед учасником за товари/послуги, який планується погасити відповідно до цього Порядку.

Таким чином, керуючись Постановою № 20, в період дії Договору, учасниками (в тому числі позивачем та відповідачем), підписані спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ за рахунок коштів загального фонду державного бюджету України.

Відповідно до статті 7 Господарського кодексу України, відносини у сфері господарювання регулюються Конституцією України, цим Кодексом, законами України, нормативно-правовими актами інших органів державної влади та місцевого самоврядування, а також іншими нормативними актами.

За приписами статті 12 Господарського кодексу України, держава для реалізації економічної політики, виконання цільових економічних та інших програм і програм економічного та соціального розвитку застосовує різноманітні засоби і механізми регулювання господарської діяльності. Зокрема, засобами регулюючого впливу держави на діяльність суб'єктів господарювання є регулювання цін і тарифів; надання інвестиційних, податкових та інших пільг; надання дотацій, компенсацій, цільових інновацій та субсидій. Умови, обсяги, сфери та порядок застосування окремих видів засобів державного регулювання господарської діяльності визначаються цим Кодексом, іншими законодавчими актами, а також програмами економічного і соціального розвитку. Встановлення та скасування пільг і переваг у господарській діяльності окремих категорій суб'єктів господарювання здійснюється відповідно до цього Кодексу та інших законів.

З урахуванням наведеного вище, суд апеляційної інстанцій дійшов висновку, що підписання сторонами у 2016 році спільних протокольних рішень № 698 від 19.02.2016, № 699 від 19.02.2016, № 2001 від 22.07.2016, № 2021 22.07.2016, № 2023 від 22.07.2016, № 2132 від 16.08.2016 і виконання їх положень, а також положень постанови Кабінету Міністрів України № 20 від 11 січня 2005 року, наказу Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, Міністерства фінансів України №493/688 від 03 серпня 2015 року, враховуючи зміст протокольних рішень і первинних документів, складених на їх виконання, а також виконання умов Договору, підтверджує в сукупності те, що сторони узгодили, що залишок оплати за договором проводиться шляхом здійснення взаєморозрахунків на підставі кожного спільного протокольного рішення, а день проведення таких розрахунків є одночасно і днем погашення заборгованості за природний газ у відповідному місяці за Договором. Отже, заборгованість по Договору підлягає погашенню шляхом здійснення взаєморозрахунків на підставі кожного спільного протокольного рішення, що також узгоджується з приписами ст.ст. 7, 12 Господарського кодексу України.

Таким чином, незалежно від того, що правовідносини між сторонами виникли на підставі господарського договору, грошові зобов'язання між сторонами договору в частині, яку держава буде компенсувати за рахунок коштів державного бюджету, регулюються відповідними нормами законодавства, зокрема, адміністративного (бюджетного), і застосування та чинність яких не залежить від того, чи передбачали сторони у договорі відповідні умови, чи навпаки. Тобто, підписавши спільні протокольні рішення, сторони погодилися з тим, що між ними встановлюється інший, а не той, що був врегульований договором, порядок розрахунків.

Отже, підписавши у 2016 році спільні протокольні рішення, сторони у такий спосіб змінили порядок і строк проведення розрахунків за наданий природний газ за договором №16-132-Н від 30.12.2015.

Тобто, підписанням спільних протокольних рішень, сторони тим самим змінили порядок і строк проведення розрахунків за Договором, у зв'язку з чим для стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат, необхідно щоб оплата за природний газ була здійснена поза межами порядку, встановленого спільними протокольними рішеннями.

При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що зміст спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ визначає порядок проведення розрахунків та передбачає наступні складові: сторони, послідовність виконання сторонами спільного протокольного рішення, сум коштів, призначення платежу, період за який здійснюється оплата та строк проведення розрахунків. В спільних протокольних рішеннях передбачено, що відповідач перераховує позивачу кошти за природний газ за 2016 рік по договору №16-132-Н від 30.12.2015. В свою чергу, пунктом 6.4 договору №16-132-Н від 30.12.2015 сторони визначили порядок зарахування коштів, зокрема, в порядку календарної черговості виникнення заборгованості, а як передоплата кошти можуть бути зараховані у випадку відсутності заборгованості по договору. Таким чином, позивачем безпідставно враховано кошти, сплачені на виконання спільних протокольних рішень, як передплати, всупереч того, що такі спільні протокольні рішення укладались саме з метою погашення заборгованості за спожитий природний газ у 2016 році.

В свою чергу, наданий позивачем розрахунок позовних вимог свідчить про те, що ним нараховано заявлені до стягнення показники на заборгованість, яка виникла за спірний період з січня 2016 року по вересень 2016 року включно, і погашення якої врегульовано зокрема спільними протокольними рішеннями, якими змінено порядок і строк розрахунків.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України закріплює, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати договору.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з позицією позивача щодо необхідності розділення правовідносин між позивачем та відповідачем на часові рамки до виконання умов спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків та на грошові кошти, якими було здійснено оплату за газ, оскільки за Договором відповідачем був здійснений розрахунок за отриманий природний газ, шляхом оплати через розподільчі рахунки, а не власними коштами, та за рахунок коштів отриманих відповідно до приписів постанови Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 року №20 на підставі спільних протокольних рішень.

Беручи до уваги, зміст спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ порядок проведення розрахунків передбачає наступні складові: сторони, послідовність виконання сторонами спільного протокольного рішення, сума коштів, призначення платежу, період за який здійснюється оплата та строк проведення розрахунків. До порядку та строку проведення розрахунків не можна відносити строк дії відповідного спільного протокольного рішення, оскільки сторони пунктами 2.5. спільних протокольних рішень № 698 від 19.02.2016, № 699 від 19.02.2016, № 2001 від 22.07.2016, № 2021 від 22.07.2016, № 2023 від 22.07.2016, № 2132 від 16.08.2016, передбачили, що сторона-3 (відповідач) перераховує стороні - останній (позивачу) кошти за природний газ, наданий у 2016 році згідно з Договором з відповідним записом у графі "призначення платежу": постанова Уряду № 20 від 11.01.2005, дата і номер спільного протокольного рішення, за природний газ 2016 рік, реквізити договору.

Тобто, сторонами не визначено конкретного місяця 2016 року, за який передбачається перерахування коштів від сторони-3 (відповідача) позивачу, а отже, визначити період початку та закінчення прострочення оплати за газ є неможливим.

Доводи позивача про те, що оплата була здійснена поза межами порядку і строків, встановлених спільними протокольними рішеннями, та те, що 1 779 686 579,29 грн. перераховані відповідачем як частина оплати за поставлений природний газ з поточного рахунку із спеціальним режимом використання покупця на поточний рахунок із спеціальним режимом використання продавця в порядку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 30.09.2015 №792 "Про забезпечення проведення розрахунків за спожитий природний газ", як власні кошти - судом апеляційної інстанції відхиляються як необґрунтовані та такі, що спростовуються наявними матеріалами справи, оскільки визначений порядок оплати (за природний газ за 2016 рік) не надає можливості визначити певний період дії Договору, яким повинна погашатися заборгованість, відповідно до спільних протокольних рішень, і відповідно - період прострочення платежів, які надійшли через розподільчий рахунок відповідача.

Як зазначалось вище, наданий позивачем розрахунок позовних вимог свідчить проте, що ним нараховано заявлені до стягнення показники на заборгованість, яка виникла за спірний період з січня 2016 року по вересень 2016 року включно, і погашення якої врегульовано зокрема спільними протокольними рішеннями, якими змінено порядок і строк розрахунків.

При цьому, суд апеляційної інстанції враховує, що зміст та складові спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та узгоджений ними порядок проведення розрахунків, не містять умови щодо визначення сторонами конкретного місяця 2016 року, за який перераховуються кошти згідно спільних протокольних рішень, сторонами не визначено конкретного місяця 2016 року, за який передбачається перерахування коштів, а отже, визначити період початку та закінчення прострочення оплати за газ - є неможливим.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до частини 6 (яка була чинна у спірний період та втратила чинність з 01.04.2017) статті 11 Закону України "Про ринок природного газу" для проведення розрахунків за спожитий природний газ постачальники природного газу, на яких покладені спеціальні обов'язки для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу, їх структурні підрозділи, а також оптові продавці, що здійснюють продаж природного газу таким постачальникам на виконання спеціальних обов'язків, покладених на таких продавців, відкривають в установах уповноважених банків поточні рахунки із спеціальним режимом використання для зарахування коштів, що надходять як плата за спожитий природний газ від споживачів. У договорі купівлі-продажу природного газу, укладеному між постачальником, на якого покладені спеціальні обов'язки, і оптовим продавцем, що здійснює продаж природного газу такому постачальнику, на виконання спеціальних обов'язків, покладених на такого продавця, та у договорі про постачання природного газу, укладеному між таким постачальником та споживачем, визначаються умови оплати за реалізований та поставлений природний газ, а також відкриття поточного рахунку із спеціальним режимом використання. Порядок відкриття (закриття) поточних рахунків із спеціальним режимом використання та порядок проведення розрахунків за спожитий природний газ затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Порядок відкриття (закриття) поточних рахунків із спеціальним режимом використання для зарахування коштів, що надходять за спожитий природний газ, та Порядок проведення розрахунків за спожитий природний газ були затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 30.09.2015 №792 "Про забезпечення проведення розрахунків за спожитий природний газ".

Згідно з пунктом 5 Порядку проведення розрахунків за спожитий природний газ, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 30.09.2015 №792 (в редакції, чинній в період спірних правовідносин), кошти перераховуються з поточних рахунків із спеціальним режимом використання згідно з алгоритмом розподілу коштів, затвердженим НКРЕКП, виключно на: 1) поточні рахунки із спеціальним режимом використання оптових продавців; 2) поточний рахунок оператора газотранспортної системи; 3) поточний рахунок оператора газорозподільної системи; 4) поточні рахунки газопостачальних підприємств.

Пунктом 6 вказаного Порядку (який діяв у період спірних правовідносин) визначено, що установи уповноваженого банку згідно з умовами договору банківського рахунка до 12 години операційного дня здійснюють: розподіл коштів, що надійшли за попередній день від структурних підрозділів газопостачальних підприємств, споживачів, відповідно до затверджених НКРЕКП нормативів; перерахування коштів, розподілених згідно з нормативами їх перерахування, на поточні рахунки із спеціальним режимом використання оптових продавців, поточний рахунок оператора газотранспортної системи, поточний рахунок оператора газорозподільної системи, поточні рахунки газопостачальних підприємств.

Газопостачальні підприємства розраховують нормативи перерахування коштів відповідно до затвердженого НКРЕКП алгоритму розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання (далі - алгоритм розподілу коштів), та подають їх щомісяця до 5 числа НКРЕКП для затвердження. Нормативи перерахування коштів доводяться НКРЕКП до відома уповноваженого банку не пізніше ніж за п'ять робочих днів до початку місяця, в якому застосовуватимуться такі нормативи (пункт 7 Порядку).

В свою чергу, постановами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг від 29.12.2015 № 3223, від 22.02.2016 № 36, від 22.02.016 № 216, від 12.04.2016 № 599, від 17.05.2016 № 806, від 24.06.2016 № 1175, від 06.07.2016 № 1218, від 25.07.2016 № 1311, від 29.08.2016 № 1479, від 27.09.2016 № 1652, від 31.10.2016 № 1935, від 25.11.2016 № 2053 були затверджені нормативами розподілу коштів, зокрема і у спірний період.

Посилання суду першої інстанції на Алгоритм розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання гарантованих постачальників природного газу, затверджений постановою Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики від 02.08.2012 №1000 - суд апеляційної інстанції вважає помилковим, наведена постанова Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики від 02.08.2012 №1000 втратила чинність згідно з постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики від 30.09.2015 № 2516, якою затверджено Алгоритм розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання (яка набрала чинності з 31.12.2015 та була чинною у 2016 році на момент здійснення учасниками спору відповідних розрахунків).

Так, в п. 1 розділу І наведеного Алгоритму зазначається, що цей Алгоритм установлює порядок розподілу уповноваженим банком коштів з поточних рахунків із спеціальним режимом використання постачальників природного газу, на яких покладені спеціальні обов'язки, що надходять за використаний природний газ від побутових споживачів та релігійних організацій (крім обсягів, що використовуються для провадження їх виробничо-комерційної діяльності), виробників теплової енергії в рамках виробництва теплової енергії для релігійних організацій та надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню, а також механізм розрахунку постачальниками природного газу, на яких покладені спеціальні обов'язки (далі - газопостачальні підприємства), нормативів перерахування коштів на поточні рахунки операторів газотранспортної та газорозподільних систем, газопостачальних підприємств та на поточні рахунки із спеціальним режимом використання оптових продавців, що здійснюють продаж природного газу газопостачальним підприємствам.

Пунктом 2 розділу І вказаного Алгоритму визначено, що дія цього Алгоритму не поширюється на відносини, пов'язані з остаточним розрахунком газопостачального підприємства та його структурних підрозділів із оптовим продавцем природного газу, операторами газотранспортної та газорозподільних систем відповідно до умов укладених договорів та погашенням заборгованості споживачів за спожитий природний газ.

Таким чином, вказаний Алгоритм регулює розподіл коштів, що надходять використаний природний газ від побутових споживачів та релігійних організацій на спеціальний рахунок відповідача, і вказаним Алгоритмом врегульовано зарахування відповідних коштів від споживачів, і саме за рахунок вказаних коштів, які перебувають на рахунку зі спеціальним режимом використання, відповідач розраховується з позивачем, а правовідносини щодо розрахунку за поставлений газ між позивачем та відповідачем врегульовано саме Порядком проведення розрахунків за спожитий природний газ були затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 30.09.2015 №792, і пунктом 6 якого (в редакції, чинній у період спірних правовідносин) було врегульовано здійснення державного контролю за порядком розрахунків, на підставі чого НКРЕКП визначає розмір коштів у відсотковому відношенні, які скеровуються на рахунок позивача від відповідача.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що згідно з приписами Закону України «Про ринок природного газу», Порядку проведення розрахунків за спожитий природний газ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 792 від 30.09.2015, державою визначено спеціальний режим проведення взаєморозрахунків, відповідач не здійснює розподіл отриманих від споживачів грошових коштів, а кошти, які надійшли на рахунки з спеціальним режимом використання автоматично перераховуються на рахунки позивача за визначеними нормативами розподілу коштів у спірний період, які були затверджені в свою чергу постановами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг від 29.12.2015 № 3223, від 22.02.2016 № 36, від 22.02.016 № 216, від 12.04.2016 № 599, від 17.05.2016 № 806, від 24.06.2016 № 1175, від 06.07.2016 № 1218, від 25.07.2016 № 1311, від 29.08.2016 № 1479, від 27.09.2016 № 1652, від 31.10.2016 № 1935, від 25.11.2016 № 2053.

В свою чергу, суд апеляційної інстанції зазначає, пунктом 6.2 Договору передбачено, що оплата за газ здійснюється з поточного рахунку зі спеціальним режимом використання покупця на поточний рахунок із спеціальним режимом використання продавця, і використання вказаних рахунків при розрахунку між сторонами унормовано спеціальним актом цивільного законодавства - Порядком проведення розрахунків за спожитий природний газ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30.09.2015 №792 (в редакції, чинній в період спірних правовідносин), який є обов'язковим для сторін в силу приписів ч. 3 статті 6 Цивільного кодексу України. При цьому, пунктом 5 Порядку відкриття (закриття) поточних рахунків із спеціальним режимом використання для зарахування коштів чітко визначено, що під час укладення договорів купівлі-продажу природного газу між газопостачальними підприємствами і оптовими продавцями, а також договорів постачання природного газу між газопостачальними підприємствами та споживачами визначаються умови щодо оплати за природний газ виключно на поточні рахунки із спеціальним режимом використання.

При цьому, вказаний порядок передбачає можливість зарахування коштів на рахунок зі спеціальним режимом використання виключно від споживачів.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що дійсно, за умовами Договору відповідач не обмежується при здійсненні розрахунків з позивачем лише застосуванням рахунків із спеціальним режимом використання, проте, як зазначалось вище, використання вказаних рахунків при розрахунку між сторонами унормовано спеціальним актом цивільного законодавства - Порядком проведення розрахунків за спожитий природний газ, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 30.09.2015 №792 (в редакції, чинній в період спірних правовідносин), який є обов'язковим для сторін в силу приписів ч. 3 статті 6 Цивільного кодексу України.

Крім того, суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні зазначив, що відповідач не обмежений у способах та шляхах виконання своїх зобов'язань, зокрема, шляхом перенесення оплати, взаємозаліку, залучення кредитних коштів, зменшення власних витрат, проте, суд апеляційної інстанції вважає, що по-перше, вчинення відповідних дій є виключно правом особи, яке реалізується за її волею; а по-друге, матеріали справи не містять доказів того, що позивач не заперечував щодо прийняття коштів від відповідача не в порядку, унормованому спеціальним актом цивільного законодавства, яким врегульовано проведення розрахунків, і за невиконання та/або порушення норм якого передбачена відповідальність.

Статтею 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання (ч. 1). Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. (ч. 2). Правочин, яким скасовується чи обмежується відповідальність за умисне порушення зобов'язання, є нікчемним (ч. 3).

Статтею 217 Господарського кодексу України визначено, що господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки (ч. 1). У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції (ч. 2).

Згідно з частиною 1 статті 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що взаєморозрахунки між позивачем та відповідачем по Договору проводились згідно приписів Порядку проведення розрахунків за спожитий природний газ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.09.2015 № 792, який усуває відповідача від процесу розподілу отриманих від споживачів коштів на свій розсуд та полягає у автоматичному перерахуванні зі спеціальних рахунків грошових коштів на рахунки позивача за визначеними нормативами, що згідно з ст. 217, ч.1 ст. 218 Господарського кодексу України та ст. 614 Цивільного кодексу України виключає склад правопорушення і позбавляє позивача права застосовувати до боржника заходи відповідальності, передбачені пунктом 7.2 договору та ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України.

Таким чином, суд апеляційної інстанції за результатами перегляду справи в апеляційному порядку в межах доводів апеляційних скарг, встановив, що висновки суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог зроблені з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, суд першої інстанції, задовольняючи частково позовні вимоги визнав встановлені обставини справи, які не доведені належними, допустимими та достатніми доказами в розумінні ст.ст. 76, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, припустився неправильного застосування норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, з огляду на що оскаржуване рішення підлягає скасуванню в частині задоволених позовних вимог з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення з ТОВ "КИЇВОБЛГАЗ ЗБУТ" на користь ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 3% річних в сумі 5 178 021 грн. 39 коп., пені в розмірі 55 022 039 грн. 01 коп., інфляційних втрат в сумі 11 859 339 грн. 95 коп. В іншій частині рішення Господарського суду міста Києва від 26.09.2018 у справі №910/3647/18 підлягає залишенню без змін.

Ч. 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Ч. 1 статті 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Ч. 1 статі 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Ч. 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ч. 1 статті 277 Господарського процесуального кодексу України визначено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд приходить до висновку, що доводи, викладені відповідачем в апеляційній скарзі, найшли своє підтвердження під час розгляду справи в апеляційному порядку, у зв'язку з чим на підставі п. 1-4 ч. 1 статті 277 Господарського процесуального кодексу України оскаржуване рішення в частині задоволених позовних вимог підлягає скасуванню в апеляційному порядку з прийняттям нового рішення у відповідній частині про відмову у задоволенні позовних вимог. В іншій частині оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга позивача - без задоволення.

Пунктом 2 ч. 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначено, що у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 14 статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначено, якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

На підставі п. 2 ч. 1, ч. 14 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції здійснює розподіл судових витрат наступним чином:

- за подачу позову судовий збір залишається за позивачем;

- за подачу апеляційної скарги позивачем на рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог - судовий збір залишається за позивачем;

- за подачу апеляційної скарги відповідачем - судовий збір підлягає стягненню з позивача на користь відповідача.

Керуючись ст.ст.13 14, 73, 74, 76, 169, 269, 273, 275, 276, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "КИЇВОБЛГАЗ ЗБУТ" на рішення Господарського суду міста Києва від 26.09.2018 у справі №910/3647/18 - задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 26.09.2018 у справі №910/3647/18 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "КИЇВОБЛГАЗ ЗБУТ" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 3% річних в сумі 5 178 021 грн. 39 коп., пені в розмірі 55 022 039 грн. 01 коп., інфляційних втрат в сумі 11 859 339 грн. 95 коп. - скасувати та прийняти в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог у наведеній частині відмовити.

3. В іншій частині рішення Господарського суду міста Києва від 26.09.2018 у справі №910/3647/18 - залишити без змін.

4. Судовий збір за подачу позову покласти на Публічне акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" повністю.

5. У задоволенні апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду міста Києва від 26.09.2018 у справі №910/3647/18 - відмовити.

6. Судовий збір за подачу Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 26.09.2018 у справі №910/3647/18 - покласти на Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України".

7. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, буд. 6; ідентифікаційний код 20077720) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "КИЇВОБЛГАЗ ЗБУТ" (04108, м. Київ, пр. Свободи, буд. 2Г літ. А; ідентифікаційний код 39592941) судовий збір за подачу апеляційної скарги в розміні 925 050 (дев'ятсот двадцять п'ять тисяч п'ятдесят) грн. 00 коп.

8. Матеріали справи №910/3647/18 - повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах, яким є Верховний Суд, шляхом подачі касаційної скарги в порядку і строки, визначені ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Касаційна скарга на постанову подається протягом 20 днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л.П. Зубець

Судді А.І. Мартюк

С.А. Пашкіна

Повний текст постанови складено 26.02.2019