ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" лютого 2019 р. Справа№ 910/9013/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дідиченко М.А.

суддів: Смірнової Л.Г.

ОСОБА_1

при секретарі: Петрик М.О.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_2;

від відповідача: ОСОБА_3;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Еко"

на рішення Господарського суду міста Києва від 08.10.2018

у справі № 910/9013/18 (суддя - Чебикіна С. О.)

за позовом Дочірнього підприємства "Бест Альтернатива"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Еко"

про стягнення 144 715,89 грн.

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

Дочірнє підприємство "Бест Альтернатива" звернулося з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Еко" про стягнення 144 715,89 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що в порушення положень договору поставки відповідач своєчасно не розрахувався за поставлений позивачем товар.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 08.10.2018 у справі № 910/9013/18 позов задоволено повністю.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Еко" на користь Дочірнього підприємства "Бест Альтернатива" 137 214 грн. 75 коп. основного боргу, 6 892 грн. 94 коп. пені, 608 грн. 20 коп. 3% річних, 19 000 грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу та 8 614 грн. 00 коп. судового збору.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов до висновку, що права позивача, за захистом яких він звернувся до суду, порушені відповідачем, а тому вимоги позивача в частині стягнення з відповідача 137 214,75 грн. основної заборгованості підлягають задоволенню.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Еко" звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 08.10.2018 повністю та ухвалити нове рішення, яким відмовити в частині стягнення суми основного боргу у розмірі 68 821,91 грн., а також суми пені та трьох процентів річних, нарахованих на цю суму, відмовити позивачу у стягненні суми витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 19 000,00 грн., у зв'язку з недоведеністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що при задоволені позову суд першої інстанції невірно надав оцінку доказам відповідача, зокрема судом не прийнято первинні документи, надані відповідачем, які свідчили про часткове погашення заборгованості на суму 68 821,91 грн. Також апелянт не погоджується з стягненням 19 000,00 грн. адвокатських витрат та 8 614,00 судового збору.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу № 910/9013/18 передано на розгляд колегії суддів у складі: ОСОБА_4 - головуюча суддя; судді - Руденко М. А., Пономаренко Є. Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.11.2018 відкрито апеляційне провадження у справі № 910/9013/18 та призначено справу до розгляду на 12.12.2018.

Розпорядженням Північного апеляційного господарського суду від 12.12.2018 враховуючи перебування у відпустці судді Руденко М. А., яка не є головуючою суддею, справу № 910/9013/18 передано на повторний автоматизований розподіл.

Згідно із протоколом повторного автоматизованого розподілу справ від 12.12.2018, справу № 910/9013/18 передано на розгляд колегії суддів у складі: ОСОБА_4 (головуюча), ОСОБА_5, ОСОБА_1

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.12.2018 року прийнято апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Еко" на рішення Господарського суду міста Києва від 08.10.2018 у справі № 910/9013/18 у складі колегії суддів: головуючий суддя - Дідиченко М. А., судді - Смірнова Л. Г., Пономаренко Є. Ю. до свого провадження.

В подальшому, у судових засіданнях оголошувались перерви.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

30 грудня 2012 року між Товариством з обмеженою відповідальністю ЕКО (покупець) та Дочірнім підприємством Бест Альтернатива (постачальник) було укладено договір на виробництво та поставку товарів власної торгової марки № СТМ 0061/13 (далі договір), відповідно до умов якого (п. 2.1 договору) постачальник зобов'язується на замовлення покупця виготовляти та передавати йому у власність, товар (додаток № 2а специфікація) за торгівельними марками, перелік яких наведений в додатку № 1 відповідно до умов договору, а покупець зобов'язується прийняти та оплати належно виготовлений та поставлений товар.

Відповідно до п. 3.1. договору кожен місяць до 20-го числа покупець передає постачальнику план продажу товару на наступний місяць, за формою встановленою у додатку № 4 до даного договору, яким сторони погоджують передбачуваний план продажу товарів впродовж місяця. Сторони також погодили, що у зв'язку із тим, що план продажу товарів на наступний місяць є орієнтованим, постачальник не має право вимагати від покупця здійснювати замовлення в такому місяці на весь об'єм товару, що передбачений планом продажу товарів на місяць, про те постачальник не звільняється від обов'язку забезпечити виготовлення товару у відповідному місяці згідно плану продажу товарів.

Згідно п. п. 4.1.3. договору ціна товару зазначається у накладних, та повинна відповідати ціні, визначеній у специфікації. У разі розбіжностей у ціні товару, яка визначена в накладній та специфікації, сторони керуються специфікацією, а приймання-передачі товару здійснюється разом з підписанням сторонами акту розбіжностей ціни товару.

Пунктом 4.5. договору визначено, що оплата за товар проводиться протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати поставки товару до розподільчого центру або торгівельної точки покупця за умови, що постачальник поставив товар у строк, що визначений договором.

Як зазначає позивач у позовній заяві, за період з 28.03.2018 по 02.05.2018 ним було поставлено, а відповідачем не оплачено товар (бакалійна продукція різного асортименту) на загальну суму 137 214,75 грн., що підтверджується видатковими накладними № Б-00001256 від 28.03.2018 року, № Б-00001521 від 06.04.2018 року та № Б-00001945 від 02.05.2018 року, у звязку з чим і виник даний спір.

Відповідач, заперечуючи проти позову, вказав, що борг відповідача у сумі 137 214,75 грн. повинен бути зменшений на суму 68 821,91 грн. на підставі угод про зарахування зустрічних однорідних вимог платіжних доручень.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, зазначив, що права позивача, за захистом яких він звернувся до суду, порушені відповідачем, а тому вимоги позивача в частині стягнення з відповідача 137 214,75 грн. основної заборгованості підлягають задоволенню.

Спростовуючи доводи відповідача, суд першої інстанції вказав, що відповідач на даний час має заборгованість перед позивачем у розмірі 137 214,75 грн. з урахуванням наданих відповідачем платіжних доручень (часткової оплати) та угод про зарахування зустрічних однорідних вимог, що також підтверджується бухгалтерською довідкою позивача, доказів зарахування зустрічних однорідних вимог саме в спірний період та за спірними накладними відповідачем суду не надано.

Однак, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Згідно з ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Матеріали справи свідчать про те, що між позивачем та відповідачем у справі виникли зобовязання, які мають ознаки договору поставки, згідно якого в силу вимог ст. 712 ЦК України, продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

За правовою природою договір поставки є консенсуальним, двостороннім і оплатним. Як консенсуальний договір він вважається укладеним з моменту досягнення сторонами згоди щодо всіх істотних умов. Двосторонній характер договору поставки зумовлює взаємне виникнення у кожної сторони прав та обовязків.

Як встановлено ч. 2 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 692 ЦК України передбачено, що покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як вже було зазначено, на підтвердження постачання товару відповідачеві на загальну суму 137 214,75 грн., позивачем були надані видаткові накладні № Б-00001256 від 28.03.2018 року, № Б-00001521 від 06.04.2018 року та № Б-00001945 від 02.05.2018 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

За ч. 2 ст. 692 ЦК України покупець зобовязаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Апелянт, заперечуючи проти позовних вимог, вказав, що ним було погашено борг на суму 68 821,91 грн. відповідно до угод про зарахування зустрічних однорідних вимог та відповідних платіжних доручень.

В той же час, позивач, заперечуючи проти поданих доказів, стверджував, що вказані суми були зараховані ним за минулі періоди поставки товару, на підтвердження чого позивачем до суду першої інстанції було надано бухгалтерську довідку.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Згідно з п. 2.1. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995 р., господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань та фінансових результатів.

Тобто, факт проведення сторонами у справі господарських операцій, що стосуються виконання ними зобов'язань, повинен підтверджуватися первинними бухгалтерськими документами.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» встановлено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію.

Документами, які є підставою для оприбуткування товару, є, зокрема, накладні. Такі документи є підставою для внесення запису в облікові бухгалтерські реєстри.

Однак, ні позивачем ні відповідачем обставин щодо наявності поставки за минулі періоди та сплати за минулі періоди за договором № СТМ 0061/13 від 30.12.2012 суду першої інстанції доведено не було, первинних бухгалтерських документів надано не було.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів.

Враховуючи, що сторонами було недобросовісно здійснено свої процесуальні обовязки щодо надання доказів, судом апеляційної інстанції в судових засіданнях було наголошено сторонам на відсутність первинних бухгалтерських документів, відповідно до яких можливо встановити дійсну заборгованість відповідача перед позивачем за договором № СТМ0061/13 від 30.12.2012.

Так, позивачем, на підтвердження фактичної поставки відповідачу товару за договором № СТМ0061/13 від 30.12.2012, було надано суду апеляційної інстанції видаткові накладні.

Однак, подані представником позивача накладні не можуть бути належними та допустимими доказами, які встановлюють факт поставки товару за договором № СТМ0061/13 від 30.12.2012 з моменту його укладення до поставки товару за спірними накладними, з огляду на наступне.

Так, у наданій до суду першої інстанції бухгалтерській довідці позивач вказував, що всього за договором СТМ0061/13 від 30.12.2012 за період з 01.05.2013 по 01.05.2018 відповідачу було поставлено товару на суму 5 710 949,52 грн., з яких сплачено 4 991 605,03 грн., взаємозалік складав 500 529,42 грн.

Однак, в наданих на підтвердження поставки товару за договором СТМ0061/13 від 30.12.2012 накладних за період з 01.05.2013 по 01.05.2018, міститься посилання на договори № 13874К від 01.04.2016 та № 11708К від 01.02.2013.

Існування між сторонами правовідносин по договорам № 13874К від 01.04.2016 та № 11708К від 01.02.2013 учасниками справи не заперечувалось.

Таким чином, надані позивачем видаткові накладні не можуть достеменно підтверджувати поставку товару за договором № СТМ0061/13 від 30.12.2012, оскільки містять посилання на інші договори, які укладені між сторонами спору.

У додаткових поясненнях представник позивача посилається на те, що у накладних міститься описка, спричинена ненавмисною помилкою працівника ДП «Бест Альтернатива», що підтверджується переліком товару.

В той же час, колегією суддів встановлено, що в наданих платіжних дорученнях, які позивач подав як доказ часткової оплати за спірним договором, чітко зазначено, що оплата відповідачем здійснювалась саме за договором № СТМ0061/13 від 30.12.2012. Доказів оплати по іншим договорам позивачем надано не було.

Крім того, колегією суддів встановлено, що і наявні в матеріалах справи зарахування відбувались саме за договором № СТМ0061/13 від 30.12.2012.

Приписами ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1, 2 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому досліджені наявних доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи, що в поданих видаткових накладних підставою поставки зазначені договори № СТМ0061/13 від 30.12.2012, № 13874К від 01.04.2016 та № 11708К від 01.02.2013, колегія суддів дійшла до висновку, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено поставки відповідачу товару за період 01.05.2013 по 01.05.2018 на суму 5 710 949,52 грн. саме по договору № СТМ0061/13 від 30.12.2012.

Відповідно до статті 237 Господарського процесуального кодексу України при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача. Предмет позову кореспондує зі засобами захисту права, які визначені, наприклад, у ст. 16 ЦК України. Під засобами захисту прав слід розуміти заходи, прямо передбачені законом з метою припинення оспорювання або порушення суб'єктивних цивільних прав та (або) усунення наслідків такого порушення.

Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

В той же час, враховуючи надані позивачем докази та межі розгляду позовних вимог, у колегії суддів відсутні повноваження для встановлення обємів поставки за всіма договорами, зокрема і за договорами № 13874К від 01.04.2016 та № 11708К від 01.02.2013, та здійснення оплат по ним.

Таким чином, колегія суддів не приймає до уваги надані позивачем до суду апеляційної інстанції додаткові докази.

В той же час, враховуючи, що позовні вимоги у сумі 137 214,75 грн. за видатковими накладними № Б-00001256 від 28.03.2018 року, № Б-00001521 від 06.04.2018 року та № Б-00001945 від 02.05.2018 року частково визнаються відповідачем у сумі 68 392,84 грн., колегія суддів дійшла до висновку щодо можливості задоволення позовних вимог в розмірі 68 392,84 грн.

Відповідно до ст. 191 ГПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

В решті суми заборгованості у розмірі 68 821,91 грн. слід відмовити у звязку з недоведеністю.

Стосовно позивних вимог в частині стягнення 3 % річних, то колегія суддів вважає за можливе зазначити про наступне.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, відсутність у боржника грошей у готівковій формі або грошових коштів на його рахунку в банку, і як наслідок, неможливість виконання ним грошового зобов'язання, якщо навіть у цьому немає його провини, не звільняють боржника від відповідальності за прострочення грошового зобов'язання.

Передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Інфляційні нарахування на суму боргу здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Пунктом 4.5. договору визначено, що оплата за товар проводиться протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати поставки товару.

Колегія суддів, враховуючи обґрунтованість позовних вимог у розмірі 68 392,84 грн., здійснивши власний розрахунок 3 % річних за загальний період з 28.04.2018 по 02.07.2018 за спірними накладними, дійшла до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 240,37 грн. 3 % річних.

Щодо позовних вимог в частині стягнення пені, колегія суддів зазначає про наступне.

Відповідно до п. 1 ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно п. 1 ст. 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Пунктом 1 ст. 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Одним із правових наслідків порушення зобов'язання, згідно ст. 611 ЦК України є сплата боржником неустойки.

Згідно п. 8.2. договору у разі порушення стороною договору строків виконання зобов'язання, передбаченого цим договором, винна сторона зобов'язана сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період прострочення виконання, нараховану на суму грошового зобов'язання, за кожний день прострочення.

Пунктом 6 ст. 231 Господарського кодексу України встановлено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до п. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язань припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ст. 1 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Статтею 3 вказаного закону встановлено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Пунктом 4.5. договору визначено, що оплата за товар проводиться протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати поставки товару.

Колегія суддів, враховуючи обґрунтованість вимог у розмірі 68 392,84 грн., здійснивши власний розрахунок пені за загальний період з 28.04.2018 по 02.07.2018 за спірними накладними, дійшла до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 2 724,24 грн. пені.

Крім того, представником позивача до суду першої інстанції було подано клопотання про покладення на відповідача 19 000,00 грн. витрат на послуги адвоката.

Відповідно до ст. 126 Господарського кодексу України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

3. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

4. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Позивачем долучено до матеріалів справи копію Договору про надання правничої (правової) допомоги № 01/17 від 15.06.2018 року, укладеного між Адвокатським обєднанням «Фактор Права» та Дочірнім підприємством «Бест Альтернатива», довіреність № 136 від 01.08.2018 року, додаток № 1 до договору щодо переліку юридичних послуг, платіжне доручення № 3689 від 06.07.2018 на суму 19 000,00 грн.

Посилання апелянта на те, що позивачем не було подано до суду першої інстанції копії свідоцтва на імя ОСОБА_2 та оригіналу ордеру адвоката спростовуються наступним.

Відповідно до ст. 60 ГПК України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Так, в матеріалах справи міститься довіреність № 136 від 01.08.2018 року, видана позивачем ОСОБА_2, в якій останнього уповноважено були представником підприємства, зокрема, у господарських судах, що є належним підтвердженням повноваження адвоката на представництво інтересів клієнта у суді.

Крім того, з загальнодоступної інформації Єдиного реєстру адвокатів України вбачається, що ОСОБА_2 має право займатись адвокатською діяльністю на підставі свідоцтва № 190 від 29.10.2003, який виданий Черкаською обласною КДКА.

Відповідно до ст. 129 ГПК України інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на ступінь складності справи, ціну позову, надані докази, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, колегія суддів дійшла до висновку, що співрозмірним розміром витрат на послуги адвоката є витрати у сумі 9 367,00 грн., які підлягають стягненню з Товариства з обмеженою відповідальністю "Еко" на користь Дочірнього підприємства "Бест Альтернатива".

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Враховуючи, що позовні вимоги у сумі 137 214,75 грн. за видатковими накладними № Б-00001256 від 28.03.2018 року, № Б-00001521 від 06.04.2018 року та № Б-00001945 від 02.05.2018 року частково визнаються відповідачем у сумі 68 392,84 грн., колегія суддів дійшла до висновку щодо задоволення позовних вимог в розмірі 68 392,84 грн.

В решті суми заборгованості у розмірі 68 821,91 грн. слід відмовити у звязку з недоведеністю.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Еко" підлягає задоволенню частково, а рішення Господарського суду міста Києва від 08.10.2018 року у справі № 910/9013/18 частковому скасуванню.

Згідно із ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги та витрати на професійну правничу допомогу покладаються на сторони пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 277, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Еко" на рішення Господарського суду міста Києва від 08.10.2018 у справі № 910/9013/18 задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 08.10.2018 у справі № 910/9013/18 частково скасувати, виклавши резолютивну частину рішення в наступній редакції:

«Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Еко" (03039. м. Київ, пр. Науки, 8; код 32104254) на користь Дочірнього підприємства "Бест Альтернатива" (04112, м. Київ, вул. Дорогожицька, 13, код 24583590) 68 392,84 основного боргу, 2 724,24 грн. пені, 240,37 грн. 3% річних, 9 367,00 коп. витрат на професійну правничу допомогу та 1 070,36 грн. судового збору.

В решті позовних вимог відмовити.»

3. Стягнути з Дочірнього підприємства "Бест Альтернатива" (04112, м. Київ, вул. Дорогожицька, 13, код 24583590) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Еко" (03039. м. Київ, пр. Науки, 8; код 32104254) 1 605,54 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

4. Видачу наказів доручити Господарському суду міста Києва.

5. Матеріали справи № 910/9013/18 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено 18.02.2019 р.

Головуючий суддя М.А. Дідиченко

Судді Л.Г. Смірнова

ОСОБА_1