РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

27.02.2019Справа № 910/17533/18
Господарський суд міста Києва у складі: головуючий - суддя Спичак О.М.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні справу

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Лемтранс"

до Акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення збитків у сумі 99 635,16 грн.

Без повідомлення (виклику) учасників справи;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Лемтранс" звернулось до Господарського суду м. Києва з позовною заявою до Акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" про стягнення збитків у сумі 99 635,16 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на порушення відповідачем, як перевізником, вимог чинного законодавства України, в частині незбереження відповідачем майна позивача, у зв'язку із чим позивачу заподіяні збитки у вигляді вартості ремонту пошкоджених вагонів.

Згідно з пунктом 1 частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Частиною 1 статті 247 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що малозначні справи розглядаються у порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 250 Господарського процесуального кодексу України питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Частиною 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідно до частини 6 статті 252 Господарського процесуального кодексу України суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін за одночасного існування таких умов: 1) предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.12.2018 позовну заяву прийнято судом до розгляду та відкрито провадження у справі. Приймаючи до уваги малозначність справи в розумінні частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи ціну позову, характер спірних правовідносин та предмет доказування, господарським судом вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у зв'язку з чим надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу - для подання відповіді на відзив.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Згідно з ч. 4 ст. 89 Цивільного кодексу України відомості про місцезнаходження юридичної особи вносяться до Єдиного державного реєстру.

За приписами частини 1 статті 7 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Так, з метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду про відкриття провадження у справі від 29.12.2018 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 03680, м. Київ, вул. Тверська, будинок, 5.

Зазначене поштове відправлення було вручено відповідачу 09.01.2019, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке міститься в матеріалах справи.

Згідно з ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відтак, в силу положення пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського суду міста Києва, день надходження до поштового відділення поштового відправлення вважається днем вручення відповідачу ухвали суду про відкриття провадження у справі.

У даному випадку судом також враховано, що за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись, зокрема, з ухвалою про відкриття провадження у справі від 29.12.2018 у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до залізничної накладної №50494525 від 01.07.2018 відправником, ПАТ "МК "Азовсталь", з залізничної станції Сартана ДОН до залізничної станції Сартана ДОН відправлено вагон № 55329155.

Відповідно до залізничної накладної №50494525 від 01.07.2018 відправником, ПАТ "МК "Азовсталь", з залізничної станції Сартана ДОН до залізничної станції Сартана ДОН відправлено вагон № 56958200.

Відповідно до залізничної накладної №50512052 від 02.07.2018 відправником, ПАТ "МК "Азовсталь", з залізничної станції Сартана ДОН до залізничної станції Сартана ДОН відправлено вагон № 56283856.

Відповідно до залізничної накладної №50530245 від 03.07.2018 відправником, ПАТ "МК "Азовсталь", з залізничної станції Сартана ДОН до залізничної станції Велико-Анадоль ДОН відправлено вагон №54751946.

Відповідно до залізничної накладної №50530245 від 03.07.2018 відправником, ПАТ "МК "Азовсталь", з залізничної станції Сартана ДОН до залізничної станції Велико-Анадоль ДОН відправлено вагон №56482532.

Відповідно до залізничної накладної №50596162 від 07.07.2018 відправником, ПАТ "МК "Азовсталь", з залізничної станції Сартана ДОН до залізничної станції Сартана ДОН відправлено вагон № 56282601.

Відповідно до залізничної накладної №50625284 від 08.07.2018 відправником, ПАТ "МК "Азовсталь", з залізничної станції Сартана ДОН до залізничної станції Сартана ДОН відправлено вагон № 53502951.

Відповідно до залізничної накладної №50625458 від 09.07.2018 відправником, ПАТ "МК "Азовсталь", з залізничної станції Сартана ДОН до залізничної станції Сартана ДОН відправлено вагон № 61078143.

Відповідно до залізничної накладної №40437022 від 16.07.2018 відправником, ПАТ "Лемтранс", з залізничної станції Ізмаїл ОН до залізничної станції Грекувата ПРИДН відправлено вагон №62610878.

Відповідно до залізничної накладної №40437030 від 16.07.2018 відправником, ПАТ "Лемтранс", з залізничної станції Ізмаїл ОН до залізничної станції Грекувата ПРИДН відправлено вагон №62611132.

Відповідно до залізничної накладної №47355961 від 27.06.2018 відправником, АТ "Запорізький завод Феросплавів", з залізничної станції Запоріжжя-Ліве ПРИДН до залізничної станції Богуславський ПРИДН відправлено вагон №53451472.

За твердженнями позивача, на станціях Сартана, Грекувата та Богуславський було виявлено пошкодження (розукомплектування) названих вище вагонів, які перебувають у його власності (оренді), зокрема, встановлено відсутність головної та магістральної частин повітророзподільника, а також авторегулятора, у зв'язку із чим вагони були направлені на технічне обслуговування, на підставі чого було оформлено наступні повідомлення про ремонт або технічне обслуговування за формою ВУ-23М, зокрема: вагон № 55329155 - № 2080 від 01.07.2018 р.; вагон № 56958200 - № 2081 від 01.07.2018 р.; вагон № 56283856 - № 2128 від 02.07.2018 р.; вагон № 54751946 - № 2175 від 04.07.2018 р.; вагон № 56482532 - № 2173 від 04.07.2018 р.; вагон № 5628201 - № 2291 від 07.07.2018 р.; вагон № 53502951 - № 2304 від 09.07.2018 р.; вагон № 61078143 - № 2305 від 09.07.2018 р.; вагон № 62610878 - № 1558 від 16.07.2018 р.; вагон № 62611132 - № 1560 від 16.07.2018 р.; вагон № 53451472 - № 3662 від 27.06.2018 р.

Враховуючи вищенаведені обставини, позивач звернувся до відповідача із заявами № 3440/ДВ та № 3439/ДВ від 12.07.2018, № 3591/ДВ від 23.07.2018, № 3260/ДВ від 03.07.2018 та № 3259/ДВ від 03.07.2018 про надання актів про пошкодження вагонів та про складання комерційних актів форми ГУ-22.

Разом із тим, за твердженнями позивача, відповідачем було відмовлено позивачу у складанні відповідних актів про пошкодження вагонів форми ГУ-22, що підтверджується листом відповідача за вих. № 237 від 16.07.2018.

Позивачем наголошено на тому, що у зв'язку із пошкодженням (розукомплектуванням) вагонів, останній був вимушений передати відповідачу нові деталі для заміни пошкоджених.

В свою чергу, передані нові деталі були придбані Товариством з обмеженою відповідальністю "Лемтранс" на підставі наступних документів.

Товариством з обмеженою відповідальністю "Лемтранс" було укладено з ТДВ "Попаснянський вагоноремонтний завод" договір поставки № 710/16 від 01.11.2016р, на виконання умов якого, згідно зі специфікацією № 17 від 02.10.2017 та специфікацєю № 20 від 02.10.2017 було придбано: головну частину 270.023-1 у кількості 9 шт. на загальну суму 46 557,40 грн. з ПДВ; магістральну частину 483.010-01 у кількості 6 шт. на суму 33 774,26 грн. з ПДВ; затяжка горизонтальних важелів 532.40.100-0сб у кількості 2 шт. на загальну суму 2 760,00 грн. та валик 36*75 у кількості 4 шт. на загальну суму 128,40 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 131, № 1140, № 520 та № 6172 від 10.01.2018, 19.02.2018, 22.01.2018 та 04.07.2018 відповідно.

Також, на підставі договору поставки № 410/11 від 17.06.2011, укладеного з ТОВ "АВ метал груп", згідно до специфікацій від 16.06.2017, від 08.11.2017 та від 17.04.2018 позивачем було придбано, зокрема, гайку М12 ГОСТ 5915:2008 у кількості 0,778 кг на суму 21,73грн. та болт 12*50 ГОСТ 7798:2008 пр у кількості (40 шт) 2,4 кг на загальну суму 73,50 грн., болт 12*35 ГОСТ 7805:2008 у кількості 0,45 кг на загальну суму 15,77 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 1111393 від 04.12.2017, № від 16.06.2017, № 500030979 від 18.04.2018.

На підставі Договору поставки № 59/14 від 10.02.2014 року та специфікації № 38 від 10.04.2018 року у ТОВ «Укртранспневматика» було придбано - авторежим 265А-1 у кількості 1 шт. на суму 3 569,40 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 3242 від 24.04.2018 року.

За договором поставки № 558/14 від 11.12.2014 року та специфікації від 27 грудня 2017 року у ТОВ «ФІРМА «ЛІК-РТІ» позивачем було придбано - прокладка 270.326 ТУУ 6 00152135.047-97 у кількості 2 шт. на загальну суму 29,88 грн., прокладка 20.399.2 ТУУ 6 00152135.047-97 у кількості 6 шт. на загальну суму 78,48 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 778 від 05.02.2018 року.

Крім того, для виготовлення деталей модернізації ТОВ "ЛЕМТРАНС" на підставі договору поставки № 22 від 08.06.2015 та специфікації від 24.01.2017 було придбано у ТОВ ТД "ТРУБОСТАЛЬ": труба сталева безшовна 27*3, 2*6000 мм ст. 10-20 ГОСТ 8734-75, що підтверджується платіжним дорученням № 2657 від 30.03.2017.

На підставі договору поставки № МКП-155696/14/15 від 01.04.2015 та специфікації № 20 від 14.12.2017 позивачем було придбано у ТОВ "МЕТІНВЕСТ-СМЦ" гарячекатний лист 4*1250*6000 мм - сталь Ст3пс - 5 ГОСТ 1990374 ГОСТ 14637-89 ДСТУ 2651:2005/ГОСТ 380-2005, що підтверджується платіжним дорученням № 111845 від 18.12.2017.

Таким чином, у зв'язку з вимогами АТ «Укрзалізниця» на вагони були встановлені шайби модернізації у кількості 40 шт. загальною вартістю 25,92 грн. та кольца модернізації у кількості 40 шт. загальною вартістю 55,20 грн.

У сукупності, за твердженнями позивача, загальна вартість придбаних ним деталей становить 87 089,94 грн.( 46 557,40 грн. + 33 774,26 грн. + 2 760,00 грн.+ 128,40 грн. + 3 569,40 грн. + 73,50 грн. + 21,73 грн. + 15,77 грн. + 29,88 грн. + 78,48 грн. + 25,92 грн. + 55,20 грн.)

10.01.2018 між позивачем (замовник) та відповідачем (виконавець) було укладено договір на технічне обслуговування власних вантажних вагонів з відчепленням №Дон/В-18041/НЮ, відповідно до умов якого, Підрядник зобов'язується виконувати технічне обслуговування з відчепленням Вагонів Замовника: ТОв-1 (технічне обслуговування порожніх вантажних вагонів з відчепленням при підготовці їх до перевезень) та ТОв-2 (технічне обслуговування вантажних вагонів з відчепленням їх від поїздів) силами та на базі структурних підрозділів Підрядника - вагонних депо (Структурний підрозділ "Волноваське вагонне депо" філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця", Структурний підрозділ "Покровське вагонне депо" філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця", Структурний підрозділ "Попаснянське вагонне депо" філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця", Структурний підрозділ "Слов'янське вагонне депо" філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця", Структурний підрозділ "Констянтинівське вагонне депо" філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця", Структурний підрозділ "Лиманське вагонне депо" філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця").

Крім того, між ТОВ «ЛЕМТРАНС» і ПАТ «Укрзалізниця» (регіональна філія «Придніпровська залізниця» публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця») укладено договір на технічне обслуговування з відчепленням вантажних вагонів № ПР/В-18129/НЮдч від 01.02.2018 року. Відповідно до цього договору Підрядник зобов'язується виконувати технічне обслуговування з відчепленням (далі - ТО з відчепленням) під час експлуатації вагонів власності Замовника, орендованих вагонів, або вагонів, що знаходяться в оперативному управлінні, згідно договорів суборенди та даних довідки 2610 ГІОЦ УЗ, на момент передачі повідомлення 1354 з кодом 4, а Замовник зобов'язується прийняти та оплатити надані послуги в порядку та на умовах, передбачених цим Договором, за реквізитами, обумовленими Переліком (Додаток № 2)*. Послуги надаються на території одного із структурних підрозділів Виконавця, обумовлених переліком, а саме Структурний підрозділ «Експлуатаційне вагонне депо Батуринська» регіональної філії «Придніпровська залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», Структурний підрозділ «Експлуатаційне вагонне депо Нижньодніпровськ- Вузол» регіональної філії «Придніпровська залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», Структурний підрозділ «Вагонне депо Запоріжжя-Ліве» регіональної філії «Придніпровська залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», Структурний підрозділ «Вагонне депо Кам'янське» регіональної філії «Придніпровська залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця».

Як вбачається з наявних в матеріалах справи Актів зняття з відповідального зберігання і витрат запасних частин № 113 від 31.07.2018, які постачає ТОВ "Лемтранс" для технічного обслуговування вагонів з відчепленням при підготовці до перевезень згідно договору № ДОН/В-18041/НЮ від 10.01.2018, придбані позивачем деталі було передано відповідачу для встановлення на вищезазначені пошкоджені вагони.

Безпосередньо актами виконання робіт № 7 від 10.01.2018, складеного 31.07.2018, актом № 41 від 31.07.2018 та актом № 395/255 від 31.07.2018, а також рахунками № 246/729 від 17.07.2018, № 264/729 від 31.07.2018, № 83/253 від 26.07.2018, № 395/255 від 31.07.2018 встановлено, що вартість виконаних відповідачем робіт по пошкодженим вагонам становить 11 973,54 грн.

Зазначена сума була оплачена позивачем відповідно до платіжних доручень № 5734 від 20.07.2018, № 6469 від 15.08.2018, № 6688 від 27.08.2018, копії яких представлені до матеріалів справи.

Крім того, ТОВ "Лемтранс" зазначає, що останнім понесено витрати на транспортування пошкоджених вагонів в ремонт, загальною вартістю 571,68грн.

Враховуючи все вищенаведене у сукупності, позивач вважає, що у зв'язку із незабезпеченням відповідачем збереження цілісності майна (вагонів) ТОВ "Лемтранс" під час перевезення залізницею, останньому завдано збитки у розмірі 99 635,16 грн., на підставі чого і було подано позивачем розглядуваний позов.

В свою чергу, відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, обставини, викладені позивачем не спростував, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами.

Згідно з ч. 1 ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Відмова від права на звернення до господарського суду є недійсною(ч. ч. 1, 4 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (ч.2 ст.4 Господарського процесуального кодексу України).

Статтею 20 Господарського кодексу України передбачено, що кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

У рішенні №18-рп/2004 від 01.12.2004 Конституційного суду України (справа про охоронюваний законом інтерес) визначено поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в ч.1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права", яке треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Конституційний суд України у вказаному рішенні зазначає, що види і зміст охоронюваних законом інтересів, що перебувають у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права" як правило не визначаються у статтях закону, а тому фактично є правоохоронюваними. Охоронюваний законом інтерес перебуває під захистом не тільки закону, а й об'єктивного права в цілому, що панує у суспільстві, зокрема, справедливості, оскільки інтерес у вузькому розумінні зумовлюється загальним змістом такого права та є його складовою.

Щодо порушеного права господарський суд зазначає, що таким слід розуміти такий стан суб'єктивного права, при якому воно зазнавало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок якого суб'єктивне право уповноваженої особи зазнало зменшення або ліквідації як такого. Порушення права пов'язане з позбавленням його носія можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Отже, до обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги входять, зокрема, факти, з яких вбачається, що відповідач вчинив дії, спрямовані на порушення інтересу позивача, на захист якого подано позов, або утверджують за собою право, яке належить позивачу тощо, тобто ті, які свідчать про те, що право (інтерес) позивача порушене або оспорюється. Зазначені обставини входять до підстав позову і підлягають дослідженню, оскільки, суд, приймаючи рішення, має встановити чи мають місце факти порушення чи оспорення суб'єктивного матеріального права чи інтересу, на захист якого подано позов.

Одночасно, відповідно до ст.224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Таким чином, з урахуванням вимог вказаної статті, відшкодування збитків є видом господарських санкцій, під якими розуміються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування котрих для нього настають несприятливі економічні наслідки. Одночасно, для учасника господарських відносин, який потерпів від правопорушення, відшкодування збитків є способом захисту його прав та законних інтересів.

За приписом ст.22 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування збитків, які їй було завдано в результаті порушення її цивільного права.

Збитками є: - втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); - доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Одночасно, відповідно до ст.225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: - вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; - додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; - неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; - матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Відшкодування збитків є наслідком порушення зобов'язання. За таких обставин, можливість використовувати відшкодування збитків як засіб захисту порушених прав виникає у юридичних осіб із самого факту невиконання обов'язку, порушення цивільних прав.

Для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків необхідною є наявність всіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, збитки, причинний зв'язок між протиправною поведінкою боржника і збитками, вина боржника. Відсутність хоча б одного з перелічених елементів, які утворюють склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за невиконання або неналежне виконання ним взятих на себе зобов'язань. Вказану позицію наведено в Оглядовому листі №01-06/20/2014 від 14.01.2014р. Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування господарськими судами законодавства у справах, в яких заявлено вимоги про відшкодування збитків".

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частинами 4, 5 ст. 162 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що позовна заява повинна містити зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові підстави позову.

За таких обставин, враховуючи зміст ст.129 Конституції України, ст.ст. 13, 162 Господарського процесуального кодексу України, при зверненні до суду з розглядуваним позовом позивачем повинно бути доведено, протиправність поведінки відповідача; наявність заподіяних позивачу діями відповідача збитків в заявленому до стягнення розмірі; причинно-наслідковий зв'язок між ними. Одночасно, при розгляді спору стосовно стягнення збитків правової оцінки також вимагає вина заподіювача збитків.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Постановою Кабінету Міністрів України № 457 від 06.04.1998р. затверджено Статут залізниць України (далі - Статут), який визначає обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під'їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

На підставі цього Статуту Мінтранс затверджує: а) Правила перевезення вантажів (далі - Правила); б) Технічні умови навантаження і кріплення вантажів; в) Правила перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України (далі - Правила перевезень пасажирів); г) інші нормативні документи.

Дія Статуту поширюється на перевезення залізничним транспортом вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, у тому числі на перевезення вантажів, навантаження і розвантаження яких відбувається на залізничних під'їзних коліях незалежно від форм власності, які не належать до залізничного транспорту загального користування (ст. 3 Статуту).

Нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту, безпеки руху, охорони праці, громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті, є обов'язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України (ст. 5 Статуту).

Статтею 6 Статуту передбачено, що накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Відповідно до ст. 909 ЦК України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Укладення договору перевезення вантажу шляхом складання транспортної накладної передбачено, також ч. 2 ст. 307 ГК України.

Як встановлено судом та зазначалось раніше, відповідно до залізничних накладних №50494525 від 01.07.2018, №50494525 від 01.07.2018, №50512052 від 02.07.2018, №50530245 від 03.07.2018, №50530245 від 03.07.2018, №50596162 від 07.07.2018, №50625284 від 08.07.2018, №50625458 від 09.07.2018, №40437022 від 16.07.2018, №40437030 від 16.07.2018, №47355961 від 27.06.2018 з залізничних станцій Сартана, Ізмаїл та Запоріжжя-Ліве було відправлено вагони № 55329155, № 56958200, № 56283856, № 54751946, № 56482532, № 5628201, № 53502951, № 61078143, № 62610878, № 62611132 та № 53451472.

Згідно з ст. 8 Статуту перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти залізницями провадиться у вагонах парку залізниць або орендованих у залізниць, а також у власних вагонах, що належать підприємствам, організаціям, установам, громадянам - суб'єктам підприємницької діяльності, в тому числі розташованим за межами України. Вагони, призначені для перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, повинні відповідати вимогам Правил технічної експлуатації залізниць України та санітарно-гігієнічним і протиепідемічним нормам і правилам.

За приписами п. 3.4 Правил експлуатації власних вантажних вагонів, затверджених Наказом Міністерства інфраструктури України від 29.01.2015 № 17, власні вантажні вагони, що виходять на колії загального користування, за конструкцією, строком служби, періодом проведення планових видів ремонту і технічним станом повинні відповідати всім вимогам, які встановлюються до вагонів інвентарного парку залізниць, включаючи спеціалізований рухомий склад, та мати відомості про комплектацію вагона.

Відповідно до п. 4.1 вказаних Правил, випуск власних вантажних вагонів на колії загального користування допускається після відповідного огляду їх технічного стану працівниками вагонного господарства, а для перевезення небезпечного вантажу в спеціалізованих вагонах - при пред'явленні відправником вантажу працівникам станцій і вагонного господарства свідоцтва про технічний стан вагона, що гарантує безпеку перевезення цього вантажу. Номер свідоцтва і результати огляду технічного стану вагонів працівник вагонного господарства записує в книзі пред'явлення вагонів вантажного парку до технічного обслуговування (форма ВУ-14).

Прийняття відповідачем до перевезення спірних вагонів згідно названих залізничних накладних свідчить про те, що такі вагони перебували у технічно справному стані.

На станціях Сартана, Грекувата та Богуславський було виявлено пошкодження (розукомплектування) названих вище вагонів, які перебувають у власності (оренді) позивача, зокрема, встановлено відсутність головної та магістральної частин повітророзподільника, а також авторегулятора та відсутня затяжка горизонтальних важелів.

Згідно п. 20 Правил, складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28 травня 2002 р. № 334 акт про пошкодження вагона (контейнера) складається у разі пошкодження вагона (контейнера) під час перевезення, навантаження, вивантаження вантажу, виконання маневрових робіт, а також в інших випадках для засвідчення обставин і розмірів пошкодження і є підставою для матеріальної відповідальності винних у пошкодженні згідно із статтею 124 Статуту залізниць України.

Враховуючи вищенаведені обставини, позивач звернувся до відповідача із заявами № 3440/ДВ та № 3439/ДВ від 12.07.2018, № 3591/ДВ від 23.07.2018, № 3260/ДВ від 03.07.2018 та № 3259/ДВ від 03.07.2018 про надання актів про пошкодження вагонів та про складання комерційних актів форми ГУ-22.

Разом із тим, за твердженнями позивача, відповідачем було відмовлено позивачу у складанні відповідних актів про пошкодження вагонів форми ГУ-22, що підтверджується листом відповідача за вих. № 237 від 16.07.2018.

Відповідно до змісту відповіді В.о. начальника станції Богуславський структурного підрозділу "Дніпровська дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" вих. № 237 від 16.07.2018 останній повідомив, що згідно зі статутом залізниць України та Правил перевезення вантажів комерційні акти складаються з таких обставин: -невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах; - у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу; - псування, пошкодження вантажу, багажу чи вантажобагажу; -повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу чи вантажобагажу. Складання комерційного акту з приводу пошкоджених вагонів(відсутності частин вагонів) нормативними документами не передбачено. На підставі вищевикладеного, скарга ТОВ «Лемтранс» не може бути задоволена. Копія зазначеного листа міститься у матеріалах справи.

Згідно з пунктами 20, 21 Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 № 113, пошкодження вантажного вагона - це порушення справного стану вагона або його складових частин унаслідок зовнішніх впливів, що перевищують рівні, установлені ГОСТ 22235-76, а також унесення змін у конструкції вагонів, заварювання дверей, люків, знімання бортів платформ, дверей напіввагонів, знімного устаткування вагонів тощо, свердління (пробивання, пропалювання) отворів для кріплення вантажів у деталях вагонів, а також кріплення до них вантажів за допомогою зварювання без дозволу залізниці.

Як зазначено у п. 11 оглядового листа Вищого господарського суду України "Про деякі питання судової практики застосування Статуту залізниць України, інших норм транспортного законодавства" від 29.11.2007 № 01-8/91, порожні приватні власні вагони, які перевозяться залізницею за повними перевізними документами зі сплатою провізної плати, мають статус "вантажу", і якими залізниця не має права розпоряджатись на свій розсуд, як вона розпоряджається вагонами загального парку залізниць, а зобов'язана доставити ці власні порожні вагони на станцію призначення у цілості та збереженості і видати їх одержувачу, зазначеному в накладній.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Вищого господарського суду України від 23.03.2017 №904/4195/16, від 17.01.2017 № 904/3013/16.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищенаведене у сукупності, господарський суд встановив наявність факту розукомплектування вагонів № 55329155, № 56958200, № 56283856, № 54751946, № 56482532, № 5628201, № 53502951, № 61078143, № 62610878, № 62611132 та № 53451472, відправлених згідно залізничних накладних №50494525 від 01.07.2018, №50494525 від 01.07.2018, №50512052 від 02.07.2018, №50530245 від 03.07.2018, №50530245 від 03.07.2018, №50596162 від 07.07.2018, №50625284 від 08.07.2018, №50625458 від 09.07.2018, №40437022 від 16.07.2018, №40437030 від 16.07.2018, №47355961 від 27.06.2018.

Наразі суд зауважує, що перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не зміг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини (ст. 924 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 23 Закону України "Про залізничний транспорт", перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу, багажу, вантажобагажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу, а також за дотримання терміну їх доставки в межах, визначених Статутом залізниць України. За незбереження (втрату, нестачу, псування, пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу, багажу, вантажобагажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з незалежних від них причин.

Згідно з п. 2 ст. 126 Статуту залізниць, за пошкодження залізницею вагонів або контейнерів, що належать підприємствам, залізниця несе матеріальну відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди.

Статтею 22 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: - втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); - доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Нормами ст. 224 Господарського кодексу України передбачено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно з приписами статті 225 Господарського кодексу України, до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

За загальним принципом цивільного права особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (частина перша статті 22, стаття 611, частина перша статті 623 Цивільного кодексу України). Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то:

протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи;

шкідливий результат такої поведінки (збитки);

причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками;

вина правопорушника.

Кредитор, вимагаючи відшкодування збитків, має довести три перші умови відповідальності, зокрема факт порушення боржником зобов'язання, розмір збитків, причинний зв'язок. Вина боржника у порушенні презюмується та не підлягає доведенню кредитором.

Статтею 623 Цивільного кодексу України зазначено, що боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором. При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Положення ч. 2 ст. 623 Цивільного кодексу України кореспондує положенням ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Отже, якщо кредитор пред'являє вимогу про відшкодування реальної шкоди та/або упущеної вигоди, він має надати докази наявності таких збитків (платіжні або інші документи, що підтверджують витрати, документи, що підтверджують наявність упущеної вигоди тощо).

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків.

Згідно з частинами 1 та 2 ст. 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Таким чином, важливим елементом доказування наявності шкоди є встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки. Таким чином, позивач повинен довести факт заподіяння йому збитків, розмір зазначених збитків та докази невиконання зобов'язань та причинно-наслідковий зв'язок між невиконанням зобов'язань та заподіяними збитками. При визначенні розміру збитків, заподіяних порушенням господарських договорів, береться до уваги вид (склад) збитків та наслідки порушення договірних зобов'язань для підприємства. Тоді як відповідачу потрібно довести відсутність його вини у спричиненні збитків позивачу.

У ст. 8 Статуту залізниць вказано, що перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти залізницями провадиться у вагонах парку залізниць або орендованих у залізниць, а також у власних вагонах, що належать підприємствам, організаціям, установам, громадянам - суб'єктам підприємницької діяльності, в тому числі розташованим за межами України. Вагони, призначені для перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, повинні відповідати вимогам Правил технічної експлуатації залізниць України та санітарно-гігієнічним і протиепідемічним нормам і правилам.

За приписами п. 1.2 Правил експлуатації власних вантажних вагонів, затверджених Наказом Міністерства інфраструктури України від 29.01.2015 № 17, власні вантажні вагони - вантажні вагони, які мають загальномережеву нумерацію, що нанесена на вагони відповідно до альбому-довідника 632-2011 ПКБ ЦВ "Знаки и надписи на вагонах грузового парка колеи 1520 мм", затвердженого Радою із залізничного транспорту держав - учасниць СНД 25 квітня 2001 року (далі - Знаки і написи), та мають ознаку в АБД ПВ "власний вагон".

Згідно з п. 3.4 Правил, власні вантажні вагони, що виходять на колії загального користування, за конструкцією, строком служби, періодом проведення планових видів ремонту і технічним станом повинні відповідати всім вимогам, які встановлюються до вагонів інвентарного парку залізниць, включаючи спеціалізований рухомий склад, та мати відомості про комплектацію вагона.

Відповідно до п. 4.1 вказаних Правил, випуск власних вантажних вагонів на колії загального користування допускається після відповідного огляду їх технічного стану працівниками вагонного господарства, а для перевезення небезпечного вантажу в спеціалізованих вагонах - при пред'явленні відправником вантажу працівникам станцій і вагонного господарства свідоцтва про технічний стан вагона, що гарантує безпеку перевезення цього вантажу. Номер свідоцтва і результати огляду технічного стану вагонів працівник вагонного господарства записує в книзі пред'явлення вагонів вантажного парку до технічного обслуговування (форма ВУ-14).

Суд вказує, що матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів відповідно до статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження невідповідності технічного стану вагонів № 55329155, № 56958200, № 56283856, № 54751946, № 56482532, № 5628201, № 53502951, № 61078143, № 62610878, № 62611132 та № 53451472 при прийнятті їх відповідачем до перевезення. Обставини допуску перерахованих вагонів до руху залізничними коліями у технічно справному стані не спростовано також самим відповідачем.

Отже, враховуючи обсяг відповідальності перевізника, приймаючи до уваги наведені вище обставини, господарський суд дійшов висновку про порушення відповідачем своїх зобов'язань в частині збереження вантажу(вагонів), що у відповідності до зазначених вище норм чинного законодавства є однією зі складових елементів складу цивільного правопорушення.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про наявність всіх елементів складу правопорушення, а саме протиправної бездіяльності відповідача, що виявилась у незабезпеченні збереженості належного позивачу майна (вагонів), завданої шкоди - пошкодження складових частин вагонів, та причинного зв'язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою. При цьому відповідачем в свою чергу не доведено суду належними та допустимими доказами, що пошкодження вагонів під час їх перевезення залізницею сталось не з вини відповідача.

Щодо визначення розміру фактично заподіяної шкоди, господарський суд зазначає наступне.

Згідно з п. 2 ст. 126 Статуту за пошкодження залізницею вагонів або контейнерів, що належать підприємствам, залізниця несе матеріальну відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди.

Відповідно до правил експлуатації власних вантажних вагонів, затверджених Наказом Міністерства інфраструктури України від 29.01.2015 № 17, ремонт пошкодженого вагона здійснюється на підприємстві, що має право на виконання таких робіт, або на найближчому до місця пошкодження вагоноремонтному підприємстві. Перелік таких підприємств оприлюднюється у товарних конторах станцій обслуговування.

На виконання вищезазначених Правил, у зв'язку з розукомплектуванням вагонів, їх було направлено позивачем до структурного підрозділу відповідача для проведення ремонтних робіт, про що останнім складено відповідні повідомлення на ремонт та технічне обслуговування вагонів форми ВУ-23М, затвердженої наказом Укрзалізниці від 01.04.2011 р. № 114-Ц, а саме: вагон № 55329155 - № 2080 від 01.07.2018 р.; вагон № 56958200 - № 2081 від 01.07.2018 р.; вагон № 56283856 - № 2128 від 02.07.2018 р.; вагон № 54751946 - № 2175 від 04.07.2018 р.; вагон № 56482532 - № 2173 від 04.07.2018 р.; вагон № 5628201 - № 2291 від 07.07.2018 р.; вагон № 53502951 - № 2304 від 09.07.2018 р.; вагон № 61078143 - № 2305 від 09.07.2018 р.; вагон № 62610878 - № 1558 від 16.07.2018 р.; вагон № 62611132 - № 1560 від 16.07.2018 р.; вагон № 53451472 - № 3662 від 27.06.2018 р.

Наявними матеріалами справи підтверджується, що для ремонту пошкоджених вагонів позивачем було придбано, відповідно до укладених з іншими контрагентами цивільно-правових договорів, та надано відповідачеві необхідні деталі на загальну суму 87 089,94 грн.; здійснено оплату виконаних робіт за укладеним з відповідачем договором на суму 11 973,54 грн., а також сплачено 571,68 грн. витрат за транспортування пошкоджених вагонів до місця ремонту.

Відповідно до п. 22 Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 № 113, сума збитків за пошкодження вагона складається з: витрат на транспортування пошкодженого вагона від місця пошкодження до місця його ремонту в розмірі провізної плати, визначеної відповідно до Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом України, затвердженого наказом Міністерства транспорту України від 15.11.99 N 551, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.12.99 за N 828/4121, з урахуванням коригувальних коефіцієнтів, що діють на момент транспортування; вартості ремонту пошкодженого вагона з урахуванням вартості втрачених та (або) пошкоджених частин; витрат на перевантаження вантажу з пошкодженого вагона, якщо його неможливо відремонтувати в навантаженому стані, які визначаються за калькуляцією вартості робіт, що надається разом з розрахунком збитків; плати за користування вагоном за нормативний час перебування пошкодженого вагона в деповському, капітальному ремонті або технічному обслуговуванні з відчепленням (додаток 9), визначеної за ставками плати за користування вагонами згідно з пунктом 14 цих Правил.

Як було вказано вище, з наявних у матеріалах справи платіжних доручень № 131 від 10.01.2018 року, № 1140 від 19.02.2018 року, № 520 від 22.01.2018 року, № 6172 від 04.07.2017 року, № 3242 від 24.04.2018 року, № 111393 від 04.12.2017 року, № 554 від 19.06.2017 року, № 3131 від 19.04.2018 року, № 778 від 05.02.2018 року, № 2657 від 30.03.2017 року, № 111845 від 18.12.2017 року вбачається понесення позивачем витрат щодо оплати вартості пошкоджених деталей у спірних вагонах на суму 87 089,94 грн., а платіжними дорученнями № 5734 від 20.07.2018, № 6469 від 15.08.2018, № 6688 від 27.08.2018 підтверджується понесення витрат щодо оплати вартості ремонту вагонів на суму 11 973,54 грн., а також зазначені у залізничних накладних грошові кошти, загальною сумою 571,68 грн. - на підтвердження сплати позивачем витрат по транспортуванню розукомплектованих вагонів до місця ремонту.

За приписами ст. ст. 73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідачем не спростовано належними засобами доказування обставин, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог.

Таким чином, оскільки при перевезенні належних позивачу вагонів № 55329155, № 56958200, № 56283856, № 54751946, № 56482532, № 5628201, № 53502951, № 61078143, № 62610878, № 62611132 та № 53451472 залізницею не було дотримано вимог щодо їх збереження, у зв'язку з чим позивачем понесено витрати, суд дійшов висновку, що покладення відповідальності на відповідача за заподіяні позивачу збитки є правомірним, тому позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Лемтранс" до Акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" про стягнення збитків у сумі 99 635,16 грн. є нормативно обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Судовій збір в розмірі 1 762,00 грн., відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позовні вимоги задовольнити повністю.

2.Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (місцезнаходження: 03680, м. Київ, вул. Тверська, буд.5, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Лемтранс"(місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Антоновича, буд. 46-46А, ) 99 635,16 грн. збитків та 1 762,00 грн. судового збору.

3.Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

4. У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

5. Згідно з п.п. 17.5 пункту 17 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Спичак О.М.