ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" лютого 2019 р.                      Справа № 904/4506/18

Господарський суд Київської області у складі судді Яреми В.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) сторін, матеріали справи

за позовом за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Вето”

до Дочірнього підприємства “Рітейл Центр”

про стягнення 14 261,20 гривень

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю “ВЕТО” (далі – ТОВ “ВЕТО”/позивач) звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Дочірнього Підприємства “Рітейл Центр” (далі ДП “Рітейл Центр”/відповідач) про стягнення 14261,20 грн, з яких: 7090,42 грн основної заборгованості, 5849,25 грн пені, 991,53 грн інфляційних втрат та 330,00 грн 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем обов’язків з оплати послуг за договором про планове технічне обслуговування, цілодобове спостерігання за установками пожежної автоматики об’єкту, своєчасну передачу тривожних сповіщень (у тому числі хибних) та оперативних реагувань на них №232/15 від 15.09.2015.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 10.10.2018 у справі №904/4506/18 матеріали позовної заяви від 01.10.2018 Товариства з обмеженою відповідальністю “ВЕТО” направлено за територіальною підсудністю до господарського суду Київської області.

Ухвалою господарського суду Київської області від 05.11.2018 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю “Вето” залишено без руху, виявлені недоліки постановлено усунути протягом десяти днів з дня вручення зазначеної ухвали.

19.11.2018, у встановлений судом строк, через канцелярію господарського суду Київської області від позивача надійшли пояснення, відповідно до яких позивач надав відомості та документи, витребувані ухвалою господарського суду Київської області від 05.11.2018.

Ухвалою господарського суду Київської області 29.11.2018 у справі №911/2373/18 відкрито провадження, постановлено розглядати означену справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, встановлено строк для подання відзиву на позов – 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження, зобов’язано відповідача до 28.12.2018 надати суду докази сплати вартості отриманих у травні 2016 року та червні-липні 2017 року послуг у загальному розмірі 7 090,42 грн, а також встановлено сторонам строк для подання додаткових доказів, заяв та/або клопотань у справі (за наявності) до 28.12.2018.

02.01.2019 через канцелярію господарського суду Київської області від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Відзив відповідача на позовну заяву судом прийнято.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази та оцінивши їх в сукупності,

ВСТАНОВИВ:

15.09.2015 між ДП «Рітейл центр», як замовником, та ТОВ «Вето», як виконавцем, укладено договір про планове технічне обслуговування, цілодобове спостерігання за установками пожежної автоматики об’єкту, своєчасну передачу тривожних сповіщень (у тому числі хибних) та оперативне регулювання на них №232/15 (далі – договір), копія якого наявна в матеріалах справи.

Відповідно до пп. 1.1., 2.1., 2.2., 2.4., 3.1., 6.1. та 6.2. договору предметом цього договору є комплекс організаційно-технічних заходів, що здійснюється виконавцем в інтересах замовника відповідно до чинного законодавства й умов цього договору, та полягає у наступному:

-          спостерігання за станом УПА, встановлених за рахунок замовника на об’єкті та підключених до ППС;

-          планове технічне обслуговування УПА об’єкту;

-          негайний виїзд та реагування ГР, а також дії диспетчера ППС у разі спрацювання УПА об’єкту, про що відповідне тривожне сповіщення надходить на ППС.

Об’єкт: магазин «Фуршет», що розташований за адресою: Дніпропетровська обл., м. Дніпродзержинськ, проспект Леніна, 57а. До підключення на ППС та здійснення цілодобового спостерігання приймається об’єкт, обладнаний УПА, що введені в експлуатацію відповідно до вимог законодавства, чинного на момент укладення цього договору.

Підключення УПА об’єкту до ППС проводиться за фактом зарахування першого платежу замовника на поточний рахунок виконавця відповідно до п. 3.2. цього договору.

Вартість послуг виконавця за цим договором узгоджується сторонами на підставі розрахунку-кошторису та складається з наступних сум (з урахуванням ПДВ): разові платежі (за підключення УПА до ППС, за повторне підключення УПА до ППС, за хибний виїзд ГР на об’єкт) – 2 000,00 грн; щомісячна абонплата: цілодобове спостереження за УПА – 500,00 грн, технічне обслуговування УПА – 1 400,00 грн, виїзд ГР на об’єкт – 100,00 грн, всього 2 000,00 грн на місяць.

Цей договір набуває чинності з дня його підписання сторонами та діє до 31 грудня 2015 року. Якщо протягом тридцяти календарних днів до спливу строку дії цього договору жодна сторона письмово не повідомить другу сторону про припинення дії цього договору, цей договір вважається пролонгованим на кожний наступний ожин (1) календарний рік на тих же умовах без укладення будь-якого додаткового документу до цього договору.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на належне виконання власних договірних обов'язків та надання відповідачу послуг за договором, зокрема за актами:

- №ОУ-0002763 від 31.05.2016 на суму 1 841,10 грн;

- №ОУ-0003203 від 30.06.2017 на суму 2 000,00 грн;

- №ОУ-0003827 від 31.07.2017 на суму 2 000,00 грн;

- №ОУ-0004182 від 20.08.2017 на суму 2 000,00 грн, копії яких наявні в матеріалах справи.

Втім, як зауважив позивач, відповідач не виконав взяті на себе за договором зобов’язання з оплати отриманих у травні 2016 року та червні-серпні 2017 року послуг, а тому у нього виникло 7 090,42 грн заборгованості перед позивачем.

Надалі, як вказав позивач, він звернувся до відповідача з вимогою про оплату заборгованості, разом з якою надіслав акти надання послуг, рахунки на оплату вартості відповідно наданих послуг та акти звірки взаємних розрахунків.

За доводами позивача, відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення вказана вище вимогам була отримана відповідачем 20.03.2018, втім відповідач відповіді на вимогу не надав, заборгованість перед позивачем не погасив.

В підтвердження відповідних обставин позивач надав копії вимоги та рекомендованого повідомлення про вручення.

З огляду вищенаведеного, позивач просить стягнути з відповідача, зокрема, 7 090,42 грн заборгованості.

Згідно викладених у відзиві доводів відповідач не погодився з позовними вимогами з огляду на те, що ним не підписані акти, на які позивач посилається у позові, а тому вказані акти, на думку відповідача, не можуть бути належними доказами надання послуг за договором, а тому відповідач вважає, що позивач не підтвердив належними доказами існування боргу, як наслідок нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат на відповідну суму є безпідставними.

До того ж, відповідач зазначив, що позивач здійснив розрахунки санкцій за межами строку позовної давності, а тому просив врахувати строки позовної давності в один рік при нарахуванні позивачем санкцій та відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи та подані докази, суд дійшов таких висновків.

Приписами ст. ст. 173, 193 Господарського кодексу України унормовано, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до приписів ст. ст. 901, 903, 629 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Договір є обов’язковим для виконання.

Пунктом п. 3.2. договору передбачено, що розрахунок замовника з виконавцем здійснюється у національній валюті у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок виконавця на підставі цього договору за зазначеними в ньому банківськими реквізитами або на підставі відповідного рахунку на сплату, наданого виконавцем на вимогу замовника, в наступному порядку:

- перший платіж, що складається з плати за підключення УПА об’єкта на ППС та абонплати за перший повний/неповний календарний місяць, - 100%-передплата до початку надання послуг за цим договоро;

- наступні платежі (абонплата) – щомісячна 100%-передплата не пізніше п'ятого (5) числа кожного місяця за місяць, у якому надаються послуги.

З огляду наведеного, підписання відповідачем договору без будь-яких зауважень чи заперечень свідчить про погодження відповідача з умовами укладеного правочину та отримання вказаних у ньому послуг, що відповідно породжує для відповідача обов’язок по оплаті отриманих послуг у повному обсязі у передбачені договором строки: за травень 2016 року – до 05.05.2016 включно, за червень-серпень 2017 року відповідно – до 05.06.2017, 05.07.2017 та 05.08.2017 включно.

Посилання ж відповідача на відсутність у нього відповідного обов’язку з огляду на те, що акти надання послуг ним не підписані, визнаються судом неспроможними, оскільки відповідно до умов договору момент виникнення обов'язку по оплаті наданих послуг не пов’язаний з обставинами підписання актів відповідачем.

До того ж, відповідачем доказово не спростовано обставини отримання послуг за договором у травні 2016 року та червні-серпні 2017 року, зокрема шляхом надання позивачу мотивованих заперечень стосовно наданих ним послуг за відповідні місяці, оскільки за умовами укладеного між сторонами правочину у разі не підписання відповідачем актів та не надання мотивованих заперечень стосовно отриманих послуг за договором вказані послуги вважаються наданими належним чином.

Судом критично також оцінюються доводи позивача щодо моменту виникнення обов'язку по оплаті вартості відповідно наданих послуг саме з моменту отримання відповідачем претензії з актами та рахунками - 20.03.2018, оскільки договором визначено строки оплати вартості наданих послуг та до їх визначення положення ч. 2 ст. 530 ЦК України не застосовуються.

Відповідно до ч. 7 ст. 193 ГК України, що кореспондує зі ст. ст. 525, 526 ЦК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

За таких обставин, оскільки відповідач взяті на себе грошові зобов’язання не виконав, вартість отриманих за договором послуг у травні 2016 року та червні-серпні 2017 року не сплатив, а розмір відповідно заявлених до стягнення коштів відповідає фактичним обставинам справи та є арифметично правильним, суд дійшов висновку,що вимога позивача про стягнення з відповідача 7 090,42 грн заборгованості підлягає задоволенню як така, що доведена позивачем належними та допустимими доказами та не спростована у встановленому порядку відповідачем.

У зв’язку з неналежним виконанням відповідачем своїх грошових зобов'язань позивач просить суд стягнути з відповідача, зокрема, 5849,25 грн пені, нарахованої з 20.04.2018 по 01.10.2018 на 7 090,00 грн заборгованості.

Приписами статей 230, 232 ГК України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом договору 5.2.1 договору передбачено, що у випадку невиконання (неналежного виконання) замовником грошових зобов'язань перед виконавцем, замовник відповідно до ст. 551 ЦК України сплачує на користь виконавця пеню за кожен день прострочення у розмірі 0,5% від суми простроченого платежу, та штрафні санкції, передбачені ст. 625 ЦК України.

З огляду наведеного, враховуючи передбачені договором строки розрахунків, а також те, що більш тривалого строку нарахування пені, ніж це встановлено ч. 6 ст. 232 ГК України, умовами договору не передбачено, суд дійшов висновку, що право на нарахування пені за порушення строків внесення орендної плати за травень 2016 року та червень-серпень 2017 року у позивача виникло, відповідно, з 06.05.2016, 06.06.2017, 06.07.2018, 06.07.2017 та припинилось, відповідно, 06.11.2016, 06.12.2017, 06.01.2018, 06.02.2018, тоді як позивач здійснює нарахування пені на суму боргу сукупно за всіма місяцями з 20.04.2018 по 01.10.2018, тобто поза межами шестимісячного строку, передбаченого ч. 6 ст. 232 ГК України, що не відповідає законодавчим приписам.

З огляду вищевикладеного, вимога позивача про стягнення з відповідача 5849,25 грн пені є безпідставною, а тому задоволенню не підлягає.

Поряд з тим, оскільки положення закону про правові наслідки спливу позовної давності застосовуються лише у тих випадках, коли буде доведено існування самого суб’єктивного права і факт його порушення або оспорювання, у той час як у задоволенні вимоги позивач про стягнення з відповідача сум пені відмовлено, суд дійшов висновку про відсутність підстав для застосування передбачених законом наслідків спливу позовної давності за заявленими відповідачем у відзиві клопотанням.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем грошового зобов’язання, позивач просить суд стягнути з відповідача 991,53 грн інфляційних втрат та 330,00 грн 3% річних, нарахованих на суму заборгованості наростаючим підсумком:

з 05.05.2016 по 05.06.2017 на 1 841,00 грн заборгованості;

з 05.06.2017 по 05.07.2017 на 3 841,10 грн заборгованості;

з 05.07.2017 по 05.08.2017 на 5 841,10 грн заборгованості;

з 05.08.2017 по 01.10.2018 на 7 090,00 грн заборгованості.

В силу вимог ст. ст. 612, 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Враховуючи вищевказані законодавчі приписи та передбачені договором строки розрахунків, суд дійшов висновку, що позивачем безпідставно включено до періодів розрахунку дні, коли відповідач не вважався таким, що прострочив, а тому суд здійснював обрахунок заявлених до стягнення інфляційних втрат та 3% річних з урахуванням законодавчих приписів та встановлених обставин справи:

з 06.05.2016 по 05.06.2017 на 1 841,00 грн заборгованості;

з 06.06.2017 по 05.07.2017 на 3 841,10 грн заборгованості;

з 06.07.2017 по 05.08.2017 на 5 841,10 грн заборгованості;

з 06.08.2017 по 01.10.2018 на 7 090,00 грн заборгованості.

Оскільки розмір заявлених до стягнення інфляційних втрат та 3% річних, обрахований судом з урахуванням вказаних вище обставин, складає 1 102,83 грн та 330,02 грн відповідно, а суд при прийнятті рішення не може виходити за межі позовних вимог, заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача 991,53 грн інфляційних втрат та 330,00 грн 3% річних є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору, у відповідності до приписів ст. 129 ГПК України, покладаються судом на сторін пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст.ст. 12, 129, 233, 236, 237, 238 Господарського процесуального кодексу України, ст. ст. 525, 526, 612, 625, 655, 629, 901, 903 Цивільного кодексу України, ст. ст. 173, 193, 230, 232 Господарського кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Дочірнього підприємства “Рітейл Центр” (08205, Київська обл., місто Ірпінь, вул. Лісова, будинок 6-Г, ідентифікаційний код 38734018) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Вето” (49124, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, вул. Липова, будинок 6, ідентифікаційний код 32653295) 7 090 (сім тисяч дев’яносто) грн 42 коп. заборгованості, 330 (триста тридцять) грн 00 коп. 3% річних, 991 (дев’ятсот дев’яносто одну) грн 53 коп. інфляційних втрат та 1 039 (одну тисячу тридцять дев’ять) грн 31 коп. судового збору.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене у апеляційному порядку – до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення у відповідності до ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення підписано 22.02.2019.

Суддя                                 В.А. Ярема