ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" лютого 2019 р. м. Київ Справа№ 911/3865/17

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Разіної Т.І.

суддів: Михальської Ю.Б.

Тищенко А.І.

секретар судового засідання: Кондратенко Н.О.
за участю представників учасників процесу: згідно протоколу судового засідання від 13.02.2019.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Першого заступника керівника прокурора Київської області
на рішенняГосподарського суду Київської області
від20.09.2018
суддя Кошик А.Ю. м. Київ
повний текст складений11.10.2018
за позовом Першого заступника прокурора Київської області, м. Київ

в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, м. Київ

до 1) Гостомельської селищної ради Київської області, смт. Гостомель, Київська обл.

2) товариства з обмеженою відповідальністю "Альфа Земінвест", м. Дніпро

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: державне підприємство "Київська лісова науково-дослідна станція",

с. Лютіж, Вишгородський р-н, Київська обл.

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів:

1) ОСОБА_4, м. Дніпро

2) ОСОБА_5, м. Дніпро

3) ОСОБА_6, м. Дніпро

4) ОСОБА_7, м. Дніпро

5) ОСОБА_8, м. Дніпро

6) ОСОБА_9, м. Дніпро

7) ОСОБА_10, м. Дніпро

8) ОСОБА_11, м. Дніпро

9) ОСОБА_12, м. Дніпро

10) ОСОБА_13, м. Дніпро

11) ОСОБА_14, м. Дніпро

12) ОСОБА_15, м. Дніпро

13) ОСОБА_16, м. Новомосковськ, Дніпропетровська обл.

14) ОСОБА_17, м. Новомосковськ, Дніпропетровська обл.

15) ОСОБА_18, м. Новомосковськ, Дніпропетровська обл.

16) ОСОБА_19, м. Дніпро

17) ОСОБА_20, м. Дніпро

18) ОСОБА_21, м. Новомосковськ, Дніпропетровська обл.

19) приватне мале підприємство "Міраж", смт Гостомель, Київська обл.

20) громадська організація - дачне товариство "Чарівна роса", смт Гостомель, Київська обл.

21) обслуговуючий кооператив "Гостомель-1", смт Гостомель, Київська обл.

22) ОСОБА_22, м. Київ

23) ОСОБА_23, смт Гостомель, Київська обл.

24) ОСОБА_24, смт Гостомель, Київська обл.

25) ОСОБА_25, м. Кропивницький

26) ОСОБА_26, смт Гостомель, Київська обл.

27) ОСОБА_27, смт Гостомель, Київська обл.

28) ОСОБА_28, м. Дніпро

29) ОСОБА_29, м. Дніпро

30) ОСОБА_30, м. Дніпро

31) ОСОБА_31, м. Дніпро

32) ОСОБА_32, м. Дніпро

33) ОСОБА_33, м. Дніпро

34) ОСОБА_34, с. Липняжка, Добровеличківський р-н, Кіровоградська обл.

35) ОСОБА_35, с. Липняжка, Добровеличківський р-н, Кіровоградська обл.

36) ОСОБА_36, с. Липняжка, Добровеличківський р-н, Кіровоградська обл.

37) ОСОБА_37, с. Липняжка, Добровеличківський р-н, Кіровоградська обл.

38) ОСОБА_38, м. Херсон

39) ОСОБА_39, м. Київ

40) ОСОБА_40, с. Безпечна, Сквирський р-н, Київська обл.

41) ОСОБА_41, м. Дніпро

42) ОСОБА_42, м. Дніпро

43) ОСОБА_43, с. Федорівка, Кіровоградський р-н, Кіровоградська обл.

44) ОСОБА_44, с. Федорівка, Кіровоградський р-н, Кіровоградська обл.

45) ОСОБА_45, м. Новомосковськ, Дніпропетровська обл.

46) ОСОБА_46, м. Новомосковськ, Дніпропетровська обл.

про визнання недійсними рішень та витребування земельних ділянок з чужого незаконного володіння

За результатами розгяляду апеляцйної скарги Північний апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Перший Заступник прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України (надалі-прокурор і КМУ) звернувся до Господарського суду Київської області з позовом до Гостомельської селищної ради Київської області, смт. Гостомель (надалі - відповідач-1) та товариства з обмеженою відповідальністю "Альфа Земінвест" (надалі -відповідач-2), третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача- Державне підприємство "Київська лісова науково-дослідна станція", с. Лютіж, треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: 1. ОСОБА_4, 2. ОСОБА_5, 3. ОСОБА_6, 4. ОСОБА_7, ОСОБА_47, 6. ОСОБА_9, 7. ОСОБА_10, 8. ОСОБА_11, 9. ОСОБА_13, 10. ОСОБА_14, 11. ОСОБА_15, ОСОБА_48, 13. ОСОБА_17, 14. ОСОБА_49, 15. ОСОБА_19, 16. ОСОБА_20, 17. ОСОБА_21, 18. Приватне мале підприємство "Міраж", 19. Громадська організація - дачне товариство "Чарівна роса", 20. Обслуговуючий кооператив "Гостомель-1".

Прокурор в поданому в інтересах держави позові просить:

- визнати недійсними рішення Гостомельської селищної ради № 588-31-XXIV від 22.07.2004 року, № 692-35-ІУ від 06.12.2004 року, № 407-16-У від 25.04.2007 року, № 470-18-У від 26.06.2007 року, № 537-20-У від 27.09.2007 року, № 538-20-У від 27.09.2007 року, № 570-21-V від 25.10.2007 року в частині затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки громадян ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14., ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21;

- витребувати на користь держави в особі Кабінету Міністрів України з чужого незаконного володіння Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЬФА ЗЕМІНВЕСТ" земельні ділянки, які розташовані в смт. Гостомель Київської області, з кадастровими номерами НОМЕР_1, НОМЕР_2 НОМЕР_3, НОМЕР_4, НОМЕР_5 НОМЕР_6, НОМЕР_7, НОМЕР_8, НОМЕР_9, НОМЕР_10, НОМЕР_11, НОМЕР_12.

- визнати поважними причини пропуску прокурором позовної давності для звернення до суду з даним позовом та поновити його, захистивши право.

В обґрунтування позову прокурор зазначає, що вказані рішення селищної ради, якими земельні ділянки вилучено із земель лісового фонду та в подальшому передано у власність, суперечать вимогам земельного та лісового законодавства України, оскільки спірні земельні ділянки відносяться до земель лісогосподарського призначення державної власності, у зв'язку із чим, їх вилучення, зміна цільового призначення належала до компетенції органів виконавчої влади, а не місцевого самоврядування. Відтак, прокурор звернувся із позовом про визнання вказаних рішень недійсними в частині затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки громадян та витребувати на користь держави в особі позивача спірні земельні ділянки.

Ухвалою ГСКО від 20.02.2018 року серед іншого було залучено до участі у справі № 911/3865/17 в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: ОСОБА_22; ОСОБА_23; ОСОБА_24; ОСОБА_25; ОСОБА_26; ОСОБА_27; ОСОБА_28; ОСОБА_29; ОСОБА_30; ОСОБА_31; ОСОБА_32; ОСОБА_33; ОСОБА_34; ОСОБА_35; ОСОБА_36; ОСОБА_37; ОСОБА_38; ОСОБА_39; ОСОБА_40; ОСОБА_41; ОСОБА_42; ОСОБА_43; ОСОБА_44; ОСОБА_45; ОСОБА_46.

Рішенням Господарського суду Київської області від 20.09.2018 у справі № 911/3865/17 (суддя Кошик А.Ю., м. Київ, повний текст рішення складено 11.10.2018) у задоволенні позову відмовлено повністю.

Рішення суду першої інстанції мотивовано недоведеністю підстав для визнання рішень селищної ради недійсними. Оскільки оскаржені рішення є чинними, у задоволені позовної вимоги про витребування земельних ділянок з чужого незаконного володіння також відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням заступник керівника прокурора Київської області звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій просив скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись, при цьому на те, що судом першої інстанції неповно досліджено обставини справи, а тому неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

У доводах апеляційного оскарження прокурор наголосив на наступному:

- безпідставно застосовано до спірних правовідносин законодавчих положень правового інституту тимчасового користування земельними лісовими ділянками (ст.ст. 6, 9, 10, 16 Лісового кодексу України) з одночасним застосуванням положень ст.ст. 42, 44 Лісового кодексу України, які не регулюють питання надання земель у тимчасове користування і не питання поділу лісових земель на лісові чи не лісові у складі земель лісового фонду;

- не досліджено положення статутних документів ДП «Київська лісова науково-дослідна станція» не застосовано положення ч.2 ст. 83, п. «г», ч.3 п. «е», ч. 4 ст. 84 Земельного кодексу України;

- неправильно застосовано положення ст.ст. 12, 20, 122, 141, 142, 149, 186 Земельного кодексу України, ст. 42 Лісового кодексу України та не застосовано положення ст.ст. 20, 50 Закону України «Про землеустрій», ст.ст. 9, 35 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації» при встановленні належного розпорядника спірної земельної ділянки державної форми власності на момент виникнення спірних правовідносин, в тому числі, і щодо наявності у такого розпорядника права припиняти постійне користування земельною ділянкою державної форми власності та змінювати її категорію і цільове призначення;

- неправильно застосовано положення ст.ст. 149, 151 Земельного кодексу України і не застосовано норми ст. 113 Конституції України, ст.ст. 12, 122 Земельного кодексу України, ст.ст. 1, 19 , 20 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» при дослідженні питання правильності визначення прокурором позивача у справі.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.11.2018 у справі № 911/3865/17 задоволено клопотання першого заступника керівника прокурора Київської області та поновлено строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Київської області від 20.09.2018 у справі № 911/3865/17, відкрито апеляційне провадження у справі № 911/3865/17, розгляд апеляційної скарги призначено на 21.01.2019.

Відповідач-2 у відзиві просить колегію суддів апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, рішення Господарського суду Київської області від 20.09.2018 у справі № 911/3865/17 залишити без змін, як таке, що повністю відповідає вимогам чинного законодавства.

Відповідач-1 та треті особи не скористалися своїм правом згідно ч. 1 ст. 263 ГПК України та не надали суду письмових відзивів на апеляційну скаргу прокурора, що згідно ч. 3 ст. 263 ГПК не перешкоджає перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

До судового засідання від 13.02.2019 не з'явилися представники третіх осіб, які повідомлялися про час, місце та дату судового засідання завчасно та належним чином, про причини нез'явлення суд не повідомили.

Частиною 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України визначено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З огляду на те, що третя особа належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, враховуючи те, що її явка обов'язковою не визнавалась, а також враховуючи те, що судочинство здійснюється, зокрема, на засадах рівності та змагальності сторін і учасники судового провадження на власний розсуд користуються наданими ним процесуальними правами, зокрема, правом на участь у судовому засіданні, колегія суддів перейшла до здійснення апеляційного перегляду судового рішення за наявними матеріалами справи за присутності представників позивача та відповідача.

В судовому засіданні від 11.02.2019 прокурор та позивач підтримали апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, просили суд скаргу задовольнити, а оскаржене рішення скасувати, прийнявши нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Відповідачі-1, -2 заперечили проти задоволення апеляційної скарги, просили суд оскаржене рішення залишити без змін, як правильне та обґрунтоване.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, заслухавши пояснення учасників процесу, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшов висновку апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а рішення у даній справі залишити без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Статтею 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що рішенням Гостомельської селищної ради №588-31-XXIV від 22.07.2004 року виведено із земель Державного лісового фонду Київської лісової науково-дослідної станції земельну ділянку площею 6,5 га квартал 151 виділи 5, 7, 9 Першотравневого лісництва та передано до земель запасу селищної ради для рекераційного використання з подальшою передачею вказаної земельної ділянки ГТМП "Міраж".

В подальшому, відповідно до рішення Гостомельської селищної ради № 692-35-ІУ від 06.12.2004 року вилучено із земель запасу земельну ділянку площею 6,1029 га (квартал 151 виділи 5, 7, 9 Першотравневого лісництва Київської лісової науково-дослідної станції) в смт. Гостомель, затверджено проект землеустрою щодо відведення і передано в оренду ГО ДТ "Чарівна роса" на 49 років для дачного будівництва в смт. Гостомель в межах Гостомельської селищної ради та укладено договір оренди вказаної земельної ділянки від 10.12.2004 року № 186.

Рішенням Гостомельської селищної ради № 407-16-У від 25.04.2007 року затверджено технічну документацію по складанню проекту відведення земельної ділянки в оренду ГО ДТ "Чарівна роса" для дачного будівництва в межах смт. Гостомель площею 6,1029 га. Цим же рішенням передано вказану земельну ділянку ОК "Гостомель-1", надано останньому дозвіл на складання проекту відведення земельної ділянки площею 6,1029 га в оренду на 5 років по зміні цільового призначення з дачного будівництва на житлову забудову в смт. Гостомель.

Рішенням Гостомельської селищної ради № 470-18-У від 26.06.2007 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки цільове використання якої змінюється та надано в оренду ОК "Гостомель-1" земельну ділянку площею 6,1029 га для індивідуальної житлової забудови в межах смт. Гостомель на 5 років.

На підставі рішення Гостомельської селищної ради №470-18-У від 26.06.2007 року між Гостомельською селищною радою та ОК "Гостомель-1" 12.10.2007 року укладено договір оренди земельної ділянки під індивідуальну житлову забудову площею 6,1029 га в смт. Гостомель терміном на 5 років, зареєстрований у Ірпінському міському відділі Київської РФ Центр ДЗК 12.10.2007 року за № 18, а також передано вказану земельну ділянку за актом прийому-передачі від 12.10.2007. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки площею 6,1029 га за вказаним договором становить 2059122 грн.

Рішенням Гостомельської селищної ради № 537-20-У від 27.09.2007 року затверджено проект генерального плану індивідуальної житлової забудови земельної ділянки площею 6,1029 га ОК "Гостомель-1" в смт. Гостомель. Цим же рішенням названо вулиці з присвоєнням номерів земельним ділянкам: "Інтернаціональна" №№ 1/1, 2, 3/2, 4, 5, 6, 7, 8, 8-а, 9, 11, 13, 15/1, 17/2, 19, 21, 23, 25, 27, 29, 31, 33, 35, 37, 39, 41; "Олеся Гончара" №№ 3, 4, 5, 6, 7/5, 8, 10, 12/3; "Миколи Бажана" №№ 4, 6, 7, 8, 9, 10, 12, 14, 16. Земельну ділянку площею 5,3391 га, яка складається з 43 земельних ділянок вилучено для виготовлення технічної документації з подальшою передачею в приватну власність, решту земельної ділянки площею 0,7638 га, яка залишається в загальному користуванні надано в оренду ОК "Гостомель-1" в смт. Гостомель терміном на 5 років.

Також на підставі рішення Гостомельської селищної ради № 470-18-У від 26.06.2007 року іншим рішенням Гостомельської селищної ради № 538-20-У від 27.09.2007 року надано дозвіл членам ОК "Гостомель-1" на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку площею 5,3391 га для індивідуального житлового будівництва, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1, АДРЕСА_2.

Вказана технічна документація затверджена рішенням Гостомельської селищної ради № 570-21-У від 25.10.2007 року, на підставі якого ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, отримали у власність по АДРЕСА_1, АДРЕСА_2.

У подальшому, зазначені земельні ділянки були відчужені першими набувачами. Зокрема, протягом 29-30 серпня 2007 року ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11., ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, в м. Дніпропетровську посвідчили у приватного нотаріуса Дніпропетровського мівського нотаріального округу Лозенко В.В. довіреності на ім'я ОСОБА_53 на право отримання Державних актів на право власності на земельні ділянки та розпорядження ними в майбутньому.

На підставі вказаних довіреностей через ОСОБА_53 на ім'я вищевказаних громадян 06.12.2007 року видано Державні акти на право власності на земельні ділянки з кадастровими номерами: НОМЕР_13, НОМЕР_1, НОМЕР_2 НОМЕР_14, НОМЕР_3, НОМЕР_4, НОМЕР_5, НОМЕР_6, НОМЕР_7, НОМЕР_15, НОМЕР_8, НОМЕР_9, НОМЕР_10, НОМЕР_11, НОМЕР_12.

Також вказані громадяни на підставі довіреностей через ОСОБА_53 відчужили належні їм земельні ділянки з кадастровими номерами: НОМЕР_1, НОМЕР_2 НОМЕР_3, НОМЕР_4, НОМЕР_5, НОМЕР_6, НОМЕР_7, НОМЕР_8, НОМЕР_9, НОМЕР_10, НОМЕР_11, НОМЕР_12 на підставі договорів купівлі-продажу від 27.12.2007 року, посвідчених приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Олійник С.В. на користь ТОВ "АЛЬФА ЗЕМІНВЕСТ" по АДРЕСА_3, та по АДРЕСА_4

За доводами прокурора, вилучення спірних земельних ділянок та їх подальша передача у власність проведені з порушенням вимог земельного та лісового законодавства.

Так, прокурор стверджує, що відповідно до Статуту від 17.05.1999 року Державне підприємство «Київська лісова науково-дослідна станція», підпорядкована Українському науково-дослідному інституту лісового господарства та агролісомеліорації ім. Г.М. Висоцького Державного комітету лісового господарства України (орган управління майном).

Підприємство організоване наказом Мінлісгоспу УРСР від 24.04.85 № 92 та є правонаступником всіх прав і обов'язків Старопетрівської науково-дослідної станції по селекції та підвищенню продуктивності лісів. Станція здійснює впровадження наукових розробок в галузі лісового господарства, ведення лісового господарства в закріпленому державному лісовому фонді, а також здійснює користування землею та іншими природними ресурсами відповідно до мети своєї діяльності та чинного законодавства.

Земельна ділянка площею 6,5 га квартал 151 виділи 5, 7, 9 Першотравневого лісництва, яку спірним рішенням Гостомельської селищної ради виведено із Державного лісового фонду до земель запасу ради, відносилась до земель лісогосподарського призначення державної власності та перебувала у постійному користуванні Державного підприємства "Київська лісова науково-дослідна станція".

Відповідно до ст. 21 Лісового кодексу України постійне користування земельними ділянками лісового фонду припиняється у випадках і порядку, передбачених Земельним кодексом України. Статтею 92 Земельного кодексу України встановлено, що право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

Главою 22 Земельного кодексу України визначено підстави припинення прав на землю. За змістом норм Земельного та Лісового кодексів України землі лісового фонду мають особливий статус, а тому є обмеженими в обороті, тобто можуть надаватися у власність або користування у виключних випадках.

Таким чином, прокурор вказує, що рішення Гостомельської селищної ради № 588-31-ХХІУ від 22.07.2004 року про виведення із земель Державного лісового фонду Київської лісової науково-дослідної станції земельної ділянки площею 6,5 га не відповідає главі 22 Земельного кодексу України, оскільки такої процедури припинення права на земельну ділянку як "виведення" не існує.

За таких обставин, прокурор вважає, що згідно зі ст. 12, ч. 1 ст. 20, ч. 1 ст. 122 та ч. 3 ст. 149 Земельного кодексу України, ст. 33 "Про місцеве самоврядування в Україні" селищні ради взагалі не наділені повноваженнями щодо припинення права користування, вилучення, зміни цільового призначення і надання у приватну власність земель лісогосподарського призначення державної форми власності. Тобто, прокурор, посилаючись на вказані приписи закону, зазначає, що вилучення (припинення права постійного користування) земельних ділянок державної власності, так і подальше розпорядження ними, належало до виключної компетенції відповідних органів виконавчої влади і не відносилось в будь-якому разі до повноважень органу місцевого самоврядування, яким є Гостомельська селищна рада.

Посилаючись на ч. 2 ст. 83, ст. 84 Земельного кодексу України (в редакції на момент припинення права постійного користування), прокурор зазначає, що в даному випадку спірна земельна ділянка статусу державних земель не втрачала, комунальною власністю в силу вищевказаних норм законодавства бути не могла, незважаючи на її розташування в межах чи поза межами населеного пункту смт. Гостомель.

Серед іншого прокурор також стверджує, що спірні земельні ділянки відведено в тимчасове користування ПМП "Міраж" з попереднім вилученням її зі складу земель лісогосподарського призначення та зміною її цільового призначення на рекреаційне призначення.

На думку прокурора, системний аналіз ст.ст.20, 186 Земельного кодексу України, ст.ст. 20, 50 Закону України "Про землеустрій", ст. 9, 35 Закону України "Про державну експертизу землевпорядної документації", а також п.п. 2-11 положень Порядку зміни цільового призначення земель, які перебувають у власності громадян або юридичних осіб, Порядку розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, Положення про здійснення державної землевпорядної експертизи дає підстави для висновку, що зміна цільового призначення земельної ділянки державної і комунальної власності здійснюється органами державної влади та органами місцевого самоврядування шляхом прийняття відповідного рішення та затвердження розробленого і погодженого у встановленому законом порядку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, цільове призначення якої змінюється, який отримав позитивний висновок державної землевпорядної експертизи.

Таким чином, зміна цільового призначення земельної ділянки площею 6,5га із земель лісового фонду на землі рекреаційного призначення здійснена спірним рішенням Гостомельської селищної ради без розробки проекту землеустрою та без проведення землевпорядної експертизи. Спірне рішення Гостомельської селищної ради від 22.07.2004 року № 588-31-XXIV не містить належних картографічних зображень цієї земельної ділянки, встановлених меж земельної ділянки, що вилучається із земель лісового фонду, тощо. В додатках до рішення наявні лише листи ДП "Київська ЛНДС" та Київського державного лісогосподарського обєднання "Київліс" із зазначенням лісового кварталу та виділу, приблизної площі цієї лісової земельної ділянки.

Суперечать рішення Гостомельської селищної ради № 588-31-ХХІУ від 22.07.2004 року та № 692-35-ІУ від 06.12.2004 року і вимогам ст. 38 Земельного кодексу України, якою передбачено, що до земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об'єктів загального користування та ст. 50 Земельного кодексу України, якою передбачено, що до земель рекреаційного призначення належать землі, які використовуються для організації відпочинку населення, туризму та проведення спортивних заходів, а не землі лісогосподарського призначення.

У зв'язку з викладеним, прокурор стверджує, що рішення № 588-31-ХХІУ від 22.07.2004 та № 692-35-ІУ від 06.12.2004 прийняті всупереч вимогам ст. ст. 12, 20, 84, 122, 149, 186 Земельног кодексу України, ст.ст. 20, 50 Закону України "Про землеустрій", п.п. 2, 9, 10, 11 Порядку розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельні ділянок, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.05.2004 року № 677, оскільки ними передано в користування, а в подальшому у власність, землі лісового фонду України, які заборонено передавати у власність і як об'єкти підвищеного захисту зі спеціальним режимом використання спеціальною процедурою надання та з порушенням порядку зміни категорії і цільового призначення.

Таким чином, вважаючи незаконними рішення Гостомельської селищної ради № 588-31-ХХІУ від 22.07.2004 року та № 692-35-ІУ від 06.12.2004 року, прокурор вважає незаконними і всі подальші рішення Гостомельської селищної ради № 407-16-У від 25.04.2007 року, № 470-18-У від 26.06.2007 року, № 537-20-У від 27.09.2007 року, № 538-20-V від 27.09.2007 року, № 570-21-У від 25.10.2007 року та укладені на їх підставі правочини щодо розпорядження земельними ділянками загальною площею 6,1029 га, оскільки рішення приймались, а правочини укладались на підставі незаконного виведення із лісогосподарського обороту земельних ділянок лісогосподарського призначення площею 6,5 га.

Також, прокурор зазначив, що в порушення ст. 207 Земельного кодексу України під час зміни цільового призначення земельних ділянок не було вирішено питання про відшкодування втрат лісових земель внаслідок вилучення (викупу) їх для потреб, не пов'язаних з лісогосподарським виробництвом.

Відповідно до ст. 21 Земельного кодексу України, порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам; визнання недійсними угод щодо земельних ділянок; відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною.

Прокурор звертає увагу, що спірні земельні ділянки цілковито вкриті лісовою рослинністю, про що як Гостомельська селищна рада так і набувачі зобов'язані були знати, проявивши розумну обачність в силу фізичних властивостей лісу повинні були передбачати їх приналежність до земель лісогосподарського призначення, які відповідно до ст. 84 Земельного кодексу України не можуть передаватись у приватну власність, і відчуження об'єктів, які є власністю Українського народу та не можуть перебувати за законом у приватній власності, є триваючим правопорушенням, оскільки законне право власності у приватних осіб на ці об'єкти не виникає в силу відсутності волі дійсного власника (народу України) на відчуження цих об'єктів з порушенням вимог Конституції та законів України.

Аналіз чинного законодавства свідчить, що законодавчою підставою для втрати особою права власності у часі є лише положення Цивільного кодексу України про набувальну давність (ст. 344 Цивільного кодексу України), у зв'язку з чим положення про позовну давність до заявлених вимог про витребування майна у порядку ст. 388 Цивільного кодексу України не застосовуються.

У зв'язку з чим, прокурор в поданому в інтересах держави позові просить визнати недійсними вищезазначені рішення Гостомельської селищної ради в частині затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки громадян та витребувати на користь держави в особі Кабінету Міністрів України з чужого незаконного володіння ТОВ "АЛЬФА ЗЕМІНВЕСТ" спірні земельні ділянки.

Суд апеляційної інстанції, дослідивши матеріали справи, погоджується із висновками суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог та не приймає до уваги доводи апеляційної скарги прокурора з огляду на наступне.

Спірним рішенням Гостомельської селищної ради № 588-31-XXIV від 22.07.2004 року виведено із земель Державного лісового фонду Київської лісової науково-дослідної станції земельну ділянку площею 6,5 га квартал 151 виділи 5, 7, 9 Першотравневого лісництва та передано до земель запасу селищної ради для рекераційного використання з подальшою передачею вказаної земельної ділянки ПМП "Міраж" для дачного будівництва. При цьому, п. 2 відповідного рішення ради передбачено, що відведення земельної ділянки провести у відповідності до існуючого законодавства за участю працівників Київської ЛНДС з обов'язковим відшкодуванням збитків землекористувача і втрат лісогосподарського виробництва.

Після чого, рішенням Гостомельської селищної ради № 692-35-ІУ від 06.12.2004 року вилучено вже із земель запасу земельну ділянку площею 6,1029 га (квартал 151 виділи 5, 7, 9 Першотравневого лісництва Київської лісової науково-дослідної станції) в смт. Гостомель, затверджено проект землеустрою щодо відведення і передано в оренду ГО ДТ "Чарівна роса" на 49 років для дачного будівництва в смт. Гостомель в межах Гостомельської селищної ради та укладено договір оренди вказаної земельної ділянки від 10.12.2004 року № 186.

Крім того, пунктом 7 розділу II Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності" від 06 вересня 2012 року № 5245-УІ встановлено, що з дня набрання чинності цим Законом землі державної та комунальної власності в Україні вважаються розмежованими. Даний Закон набрав чинності 01 січня 2013 року (пункт 1 розділ II Закону № 5245- VI). (Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01.03.2018 № 911/2032/17 у подібних правовідносинах, яка може прийматись до уваги відповідно до ч. 4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України).

Пунктом 12 розділу X Перехідних положень Земельного кодексу України (в редакції чинній на момент прийняття рішень) встановлено, що до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів, крім земель, переданих у приватну власність, здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

На момент спірних правовідносин, Лісовий та Земельний кодекси України, у відповідних редакціях, містили норми, що передбачали переважне застосування до спірних у справі правовідносин Лісового кодексу України як спеціального нормативного акту порівняно з загальними нормами Земельного кодексу України.

При розгляді позовних вимог про визнання недійсними рішень Гостомельської селищної ради, враховано норми Лісового кодексу України у редакції, що діяла на момент їх прийняття - від 27.11.2003 року.

Так, частиною 2 статті 1 Лісового кодексу України передбачалось, що земельні, водні та гірничі відносини, а також відносини щодо охорони, використання і відтворення рослинного і тваринного світу, в частині, не врегульованій цим Кодексом, регулюються відповідним законодавством України.

У свою чергу, частиною 2 статті 3 Земельного кодексу України передбачалось, що земельні відносини, що виникають при використанні надр, лісів, вод, а також рослинного і тваринного світу, атмосферного повітря, регулюються цим Кодексом, нормативно-правовими актами про надра, ліси, води, рослинний і тваринний світ, атмосферне повітря, якщо вони не суперечать цьому Кодексу.

Враховуючи, що норми Земельного кодексу України регулюють правовідносини стосовно всіх земельних ділянок в Україні, а нормиЛісового кодексу України - лише правовідносини стосовно земельних ділянок лісового фонду, першочерговим підлягає застосування до спірних правовідносин Лісового кодексу України, порівняно з Земельним кодексом України.

Відповідно до статті 6 Лісового кодексу України (в редакції чинній на момент прийняття рішень)усі ліси в Україні є власністю держави; від імені держави лісами розпоряджається Верховна Рада України; Верховна Рада України делегує відповідним Радам народних депутатів свої повноваження щодо розпорядження лісами, визначені цим Кодексом та іншими актами законодавства, ради народних депутатів в межах своєї компетенції надають земельні ділянки лісового фонду у постійне користування або вилучають їх в порядку, визначеному Земельним та цим кодексами.

Надання земельних ділянок лісового фонду у тимчасове користування провадиться без їх вилучення у постійних користувачів у порядку, визначеному цим Кодексом.

Крім того, положеннями ст. 16 Лісового кодексу України (в редакції чинній на момент прийняття рішень) також було передбачено, що до відання селищних і сільських Рад народних депутатів у галузі регулювання лісових відносин на їх території належить: 1) надання земельних ділянок лісового фонду у постійне користування в межах селищ і сіл та припинення права користування ними: 2) надання в межах селищ і сіл земельних ділянок лісового фонду у тимчасове користування для спеціального використання лісових ресурсів, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт, а також за їх межами для заготівлі другорядних лісових матеріалів, здійснення побічних лісових користувань та припинення права користування цими ділянками.

Таким чином, вищевказаними нормами на момент виникнення спірних правовідносин було встановлено, що: всі ліси перебували виключно у державній власності; надання в межах селищ і сіл земельних ділянок лісового фонду та припинення права користування цими ділянками, відносилося до відання саме селищних і сільських Рад народних депутатів, а отже на момент прийняття спірних рішень таким законним розпорядником була саме Гостомельська селищна рада;

Надання земельних ділянок лісового фонду у тимчасове користування, яким за визначенням і є оренда (частина 1 статті 93 Земельного кодексу України у відповідній редакції), провадиться без їх вилучення у постійних користувачів, у порядку, визначеному цим Кодексом.

Згідно з статтею 43 Лісового кодексу України переведення лісових земель до нелісових у цілях, пов'язаних із веденням лісового господарства, спеціальним використанням лісових ресурсів і користуванням земельними ділянками лісового фонду для потреб мисливського господарства, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей та проведення науково-дослідних робіт, здійснюється з дозволу відповідних державних органів лісового господарства Республіки Крим, областей, міст Києва і Севастополя за погодженням з відповідними державними органами охорони навколишнього природного середовища.

Відповідно до статті 44 Лісового кодексу України, у разі переведення земельних ділянок з лісового фонду до інших категорій земель та передачі їх у власність або надання у користування для потреб, не пов'язаних з веденням лісового господарства, органи, що приймають таке рішення, одночасно вирішують питання про збереження або вирубування дерев і чагарників і про порядок використання одержаної при цьому деревини.

Таким чином, вищевказаними нормами було встановлено, що надання в межах селищ і сіл земельних ділянок лісового фонду у тимчасове користування, зокрема, в оренду, що має місце в даному випадку, переведення лісових земель до нелісових та переведення лісових земель до інших категорій відносилось до відання саме селищних і сільських Рад народних депутатів.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, спірні земельні ділянки знаходились в межах населеного пункту Гостомель, перебували у користуванні Державного підприємства "Київська лісова науково-дослідна станція" та відносилася до земель лісогосподарського призначення (лісового фонду).

Таким чином, приймати рішення щодо припинення права постійного користування та рішення щодо розпорядження даною земельною ділянкою, яка знаходилась в межах населеного пункту Гостомель відповідно до закону (на той момент) мала право відповідна Гостомельська селищна рада.

Враховуючи викладене, також не заслуговують на увагу, посилання прокурора на те, що належним розпорядником спірних земель є Кабінет Міністрів України, якого прокурор визначив позивачем у справі, оскільки на його думку, спірні земельні ділянки відповідно до законодавства мають відноситися до земель державної власності.

З огляду на ст.ст. 13, 141, ч.ч. 3,4 ст. 142, ч.ч. 1, 2, 9 ст. 149, ч. 5 ст. 151 Земельного кодексу України (в редакції чинній на момент прийняття рішень), Кабінет Міністрів України не був наділений правом розпорядження земельною ділянкою лісогосподарського призначення, а тому не мав прав як уповноважений орган власника - держави, приймати рішення та погоджувати добровільну відмову державного підприємства від права постійного користування земельною ділянкою, тому помилковим є посилання прокурора, що вилучення оспорюваної земельної ділянки повинно було проводитися виключно на підставі рішення Кабінету Міністрів України.

Отже, Державному підприємству "Київська лісова науково-дослідна станція" не потрібно було погоджувати свою відмову від права постійного користування земельною ділянкою з Кабінетом Міністрів України, як про те стверджує прокурор.

Крім того, із наявної в матеріалах справи копії листа, підписаного директором Київської лісової науково-дослідної станції вбачається, що Київська лісова науково-дослідна станція не заперечує проти передачі до земель запасу Гостомельської селищної ради земельної ділянки.

Враховуючи наведені обставини у їх сукупності, рішення Гостомельської селищної ради жодним чином не порушували прав та охоронюваних законом інтересів позивача на момент їх прийняття.

Чинне на момент прийняття оскаржуваних рішень законодавство не передбачало необхідності отримання згоди відповідного державного органу лісового господарства Київської області щодо переведення спірної земельної ділянки з лісових земель до нелісових, оскільки земельна ділянка була переведена для використання у рекреаційних цілях, в той час, як згода відповідних державних органів лісового господарства була необхідна у випадках переведення лісових земель до інших категорій.

Серед іншого, слід також відмітити, що відповідна нова редакція Лісового кодексу України, яка зокрема і визначала набуття і реалізацію права державної власності на ліси державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, набрала чинності з - 29.03.2006 року, тобто, вже після виникнення спірних правовідносин.

Крім того, п. 5 Прикінцевих положень Лісового кодексу України, в редакції станом на момент звернення з позовом прокурора передбачено, що до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування,

Однак, даний пункт 5 Прикінцевих положень також набрав чинності з 29.03.2006 року, тобто, після виникнення спірних правовідносин, коли набрала чинності нова редакція Лісового кодексу України.

Крім того, для визнання планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування документами, що підтверджують право постійного користування земельними лісовими ділянками державними лісогосподарськими підприємствами, необхідно встановити факт, що ці землі раніше, до 29.03.2006 року вже були надані цим підприємствам у постійне користування.

Оскарженим рішенням № 588-31-XXIV від 22.07.2004 Гостомельська селищна рада вирішила вивести спірну земельну ділянку із Державного лісового фонду та передати до земель запасу селищної ради для рекреаційного використання, відведення земельної ділянки провести відповідно до чинного законодавства за участю працівників Київської ЛНДС з обов'язковим відшкодуванням збитків землекористувача і втрат лісогосподарського виробництва.

З урахуванням частини 1 статті 4, частини 1 статті 5 Лісового кодексу України спірна земельна ділянка, до прийняття вищевказаного рішення, входила до лісового фонду - лісових земель, у разі необхідності її використання для рекреаційних цілей, можливим було її переведення до нелісових земель того ж лісового фонду, тобто, без виведення з державного лісового фонду, отже, без передання до земель запасу селищної ради, у тому числі.

Такі дії передбачені частиною 1 статті 42 Лісового кодексу України та статтею 43 Лісового кодексу України, в залежності від цілей використання: пов'язаних із веденням лісового господарства, спеціальним використанням лісових ресурсів і користуванням земельними ділянками лісового фонду чи не пов'язаних. І лише, якщо переведення відбувається для використання у цілях, пов'язаних із веденням лісового господарства, спеціальним використанням лісових ресурсів і користуванням земельними ділянками лісового фонду, воно здійснюється з дозволу відповідних державних органів лісового господарства Республіки Крим, областей, міст Києва і Севастополя за погодженням з відповідними державними органами охорони навколишнього природного середовища.

У спірних правовідносинах переведення здійснювалось для рекреаційного використання, тобто, для використання у цілях, не пов'язаних із веденням лісового господарства, спеціальним використанням лісових ресурсів і користуванням земельними ділянками лісового фонду, отже, не потребувало дозволу та віднесено до компетенції відповідача-1. При цьому, також враховано приписи ст. 42 Лісового кодексу України та вищевстановлені висновки, що селищна рада, на той момент, була уповноваженим органом на надання земельних ділянок у користування, згідно з пунктами 1, 2 статті 16 Лісового кодексу України.

Судом першої інстанції, за результатами аналізу змісту рішення селищної ради та погоджувальних документів, на підставі яких воно прийнято, встановлено, що вказаним рішенням вчинено дії, що передбачені ч. 2 ст. 42, ст. 44 Лісового кодексу України - переведення земельних ділянок з лісового фонду до інших категорій земель та передача їх у власність або надання у користування для потреб, не пов'язаних з веденням лісового господарства, за згодою відповідних державних органів лісового господарства Республіки Крим, областей, міст Києва і Севастополя, що підтверджується змістом рішення: відведення провести за участю працівників Київської ЛНДС з обов'язковим відшкодуванням збитків землекористувача і втрат лісогосподарського виробництва та листа-погодження Київської ЛНДС.

Відповідно до статті 44 Лісового кодексу України у разі переведення земельних ділянок з лісового фонду до інших категорій земель та передачі їх у власність або надання у користування для потреб, не пов'язаних з веденням лісового господарства, органи, що приймають таке рішення, одночасно вирішують питання про збереження або вирубування дерев і чагарників і про порядок використання одержаної при цьому деревини.

Листом Київської ЛНДС від 26.04.2004 №144 надано згоду не на переведення лісових земель до нелісових, а саме на передачу спірної земельної ділянки з лісового фонду до інших категорій земель із прямою вказівкою на статтю 44 Лісового кодексу України, що визначає, у даному випадку, правову природу відносин, що склались у зв'язку з прийняттям спірного рішення. (т. 1 а/с 234)

При цьому, зміст документів, що надані як погодження спірного рішення селищної ради Київською ЛНДС та їх обсяг, дає підстави вважати, що вони за своєю правовою природою є згодою відповідного державного органу лісового господарства на переведення земельної ділянки з лісового фонду, а не згодою землекористувача на вилучення такої земельної ділянки у нього.

Відповідно до статті 6 Лісового кодексу України, у відповідній редакції, усі ліси в Україні є власністю держави. Від імені держави лісами розпоряджається Верховна Рада України. Верховна Рада України делегує відповідним Радам народних депутатів свої повноваження щодо розпорядження лісами, визначені цим Кодексом та іншими актами законодавства Ради народних депутатів в межах своєї компетенції надають земельні ділянки лісового фонду у постійне користування або вилучають їх в порядку, визначеному Земельним та цим кодексами. Надання земельних ділянок лісового фонду у тимчасове користування провадиться без їх вилучення у постійних користувачів у порядку, визначеному цим Кодексом.

Зважаючи на вказане та викладені вище у рішенні судом норми Лісового кодексу України, рішення № 588-31-XXIV від 22.07.2004 Гостомельської селищної ради прийняте уповноваженим органом місцевого самоврядування, у передбаченому порядку та з підстав, визначених лісовим законодавством, на підставі делегованих повноважень.

Доводи прокурора про те, що що рішення Гостомельської селищної ради про виведення спірної земельної ділянки із земель Державного лісового фонду взагалі не відповідає положенням глави 22 Земельного кодексу України, оскільки такої процедури припинення права на земельну ділянку як "виведення" не існує в чинному законодавстві, не заслуговують на увагу оскільки, вказаним рішенням вчинено переведення земельних ділянок з лісового фонду до інших категорій земель, що, як встановлено вище, відбулось відповідно до вимог лісового господарства. Крім того, слід звернути увагу на те, що "виведення" та "переведення", звичайно, є різними словами, проте, не являються різними термінами законодавства, оскільки такої процедури як "виведення" дійсно не передбачено. Вказані слова у даному контексті мають однорідний зміст, переведення належить до компетенції відповідача - 1. Відтак, зазначені аргументи прокурора відхиляються, помилкове зазначення однорідних слів "виведення" замість вірного "переведення" є достатньою правовою підставою для визнання рішення, що прийнято більше 14 років тому, недійсним у цілому.

В подальшому, відповідно до наступного рішення Гостомельської селищної ради № 692-35-ІУ від 06.12.2004 року вилучено із земель запасу земельну ділянку площею 6,1029 га (квартал 151 виділи 5, 7, 9 Першотравневого лісництва Київської лісової науково-дослідної станції) в смт. Гостомель, затверджено проект землеустрою щодо відведення і передано в оренду ГО ДТ "Чарівна роса" на 49 років для дачного будівництва в смт. Гостомель в межах Гостомельської селищної ради та укладено договір оренди вказаної земельної ділянки від 10.12.2004 року № 186.

Враховуючи те, що спірну земельну ділянку попереднім рішенням ради переведено з державного лісового фонду до земель інших категорій - земель запасу, правовідносини щодо спірної земельної ділянки вже регулювались Земельним кодексом України у чинній, на той момент, редакції, від 12.05.2004 року.

Згідно зі статтею 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки; передача в оренду земельних ділянок громадянам і юридичним особам із зміною їх цільового призначення та із земель запасу під забудову здійснюється за проектами відведення в порядку, встановленому статтями 118, 123 цього Кодексу.

Відповідно до статті 123 Земельного кодексу України, надання земельних ділянок юридичним особам у постійне користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування за проектами відведення цих ділянок; умови і строки розроблення проектів відведення земельних ділянок визначаються договором, укладеним замовником з виконавцем цих робіт відповідно до типового договору. Форма типового договору, нормативи та строки розробки проектів відведення земельних ділянок визначаються Кабінетом Міністрів України; юридична особа, зацікавлена в одержанні земельної ділянки у постійне користування із земель державної або комунальної власності, звертається з відповідним клопотанням до районної, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій або сільської, селищної, міської ради; до клопотання про відведення земельної ділянки додаються матеріали, передбачені частиною п'ятнадцятою статті 151 цього Кодексу, документи, що обґрунтовують її розмір, призначення та місце розташування; відповідна районна державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає клопотання у місячний строк і дає згоду на розроблення проекту відведення земельної ділянки; проект відведення земельної ділянки погоджується із землекористувачем, органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органами архітектури та охорони культурної спадщини і після одержання висновку державної землевпорядної експертизи по об'єктах, які їй підлягають, подається до відповідної державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради, які розглядають його у місячний строк і, в межах своїх повноважень, визначених цим Кодексом, приймають рішення про надання земельної ділянки.

Як вбачається з оскаржуваного рішення селищної ради - № 692-35-ІУ від 06.12.2004 року, воно прийнято уповноваженим органом з підстав, що був встановлений чинним, на той момент, земельним законодавством, земельна ділянка перебувала у комунальній власності та передавалась з земель запасу селищної ради.

Відтак, спростовуються доводи прокурора, що вилучення земель лісогосподарського призначення державної власності та зміна їх цільового призначення належала, на час прийняття спірних рішень, до компетенції органів виконавчої влади і, у даному випадку, рішення про передачу відповідачу - 2 земельної ділянки прийнято не уповноваженим на це органом - Гостомельською селищною радою, чим порушено право держави на спірну земельну ділянку.

Прокурор під час апеляційного перегляду справи, як і в суді першої інстанції продовжував стверджувати про те, що ні ДП "Київська лісова науково-дослідна станція", ні Київське державне лісогосподарське об'єднання "Київліс" не були наділені повноваженнями щодо надання будь-яких погоджень на вилучення спірної земельної ділянки лісогосподарського призначення, і наявні у справі листи за 2004р. не можуть бути підставою для виникнення будь-яких правовідносин щодо спірної земельної ділянки. Щодо наведеного слід зазначити наступне.

Частиною 2 статті 149 Земельного кодексу України, у редакції, чинній на момент прийняття рішень, встановлено, що вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень.

Юридичні особи, зацікавлені у вилучені (викупі) земельних ділянок, звертаються з клопотанням про погодження місць розташування об'єктів до відповідної сільської, селищної, міської ради, місцевої державної адміністрації. Клопотання щодо об'єктів, вилучення яких провадиться Кабінетом Міністрів України, подаються до Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласної, Севастопольської міської державної адміністрації (частина 5 статті 151 Земельного кодексу України, у редакції, чинній на момент прийняття рішень).

У частині 9 статті 149 Земельного кодексу України, у редакції, чинній на момент прийняття рішень, зазначено, що Кабінет Міністрів України вилучає земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні: ріллю, багаторічні насадження для несільськогосподарських потреб, ліси першої групи площею понад 10 гектарів, а також земельні ділянки природоохоронного, оздоровчого рекреаційного призначення, крім випадків, визначених частинами п'ятою - восьмою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 150 цього Кодексу.

З викладеного також вбачається, що розпорядження спірною земельною ділянкою лісогосподарського призначення не відносилось до повноважень Кабінету Міністрів України.

Щодо аргументів прокурора, що зміна цільового призначення земельної ділянки площею із земель лісового фонду на землі рекреаційного призначення здійснена спірним рішенням Гостомельської селищної ради без розробки проекту землеустрою та без проведення землевпорядної експертизи, а також того, що спірне рішення Гостомельської селищної ради не містить належних картографічних зображень цієї земельної ділянки, встановлених меж земельної ділянки, що вилучається із земель лісового фонду тощо, у додатках до рішення наявні лише листи ДП "Київська лісова науково-дослідна станція" та Київського державного лісогосподарського об'єднання "Київліс" із зазначенням лісового кварталу та виділу, приблизної площі цієї лісової земельної ділянки, слід зазначити про таке.

У матеріалах справи наявне рішення Гостомельської селищної ради Київської області, яким надано відповідачу - 2 дозвіл на підготовку матеріалів попереднього погодження місця розташування спірної земельної ділянки, уповноваженими органами погоджено місце розташування спірної земельної ділянки. Наступним рішенням Гостомельської селищної ради погоджено місце розташування земельної ділянки та надано дозвіл на складання проекту відведення земельної ділянки, на замовлення землекористувача розроблений Проект відведення земельної ділянки в оренду. (рішення № 407-16-У від 25.04.2007 року, № 470-18-У від 26.06.2007 року)

Далі, рішенням Гостомельської селищної ради № 537-20-У від 27.09.2007 року затверджено проект генерального плану індивідуальної житлової забудови земельної ділянки площею 6,1029 га ОК "Гостомель-1" в смт. Гостомель. Цим же рішенням названо вулиці з присвоєнням номерів земельним ділянкам. Земельну ділянку площею 5,3391 га, яка складається з 43 земельних ділянок вилучено для виготовлення технічної документації з подальшою передачею в приватну власність, решту земельної ділянки площею 0,7638 га, яка залишається в загальному користуванні надано в оренду ОК "Гостомель-1" в смт. Гостомель терміном на 5 років.

Рішенням Гостомельської селищної ради № 538-20-У від 27.09.2007 року надано дозвіл членам ОК "Гостомель-1" на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку площею 5,3391 га для індивідуального житлового будівництва, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_5, АДРЕСА_2.

Вказана технічна документація затверджена рішенням Гостомельської селищної ради № 570-21-У від 25.10.2007 року, на підставі якої треті особи отримали у власність земельні ділянки по АДРЕСА_1, АДРЕСА_2.

Частинами 1, 2 статті 20 Земельного кодексу України, у редакції, чинній на момент прийняття рішень, було встановлено, що віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об'єктів природоохоронного та історико-культурного призначення.

Відповідно до статті 123 Земельного кодексу України проект відведення земельної ділянки погоджується із землекористувачами, органом по земельним ресурсам, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органом, органами архітектури та охорони культурної спадщини і після одержання висновку державної землевпорядної експертизи подається до відповідної державної адміністрації або сільської, міської ради, які розглядають його у місячний строк і, в межах своїх повноважень, визначених цим кодексом, приймають рішення про надання земельної ділянки.

Відповідно до статті 155 Земельного кодексу України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним, а відповідно до частини 2 статті 45 Господарського процесуального кодексу України позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу, а згідно з частиною 1 статті 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Зважаючи на викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого суду про відмову у задоволенні позову в цій частині, у зв'язку з тим, що його заявлено в інтересах неналежного позивача - Кабінету Міністрів України, оскільки спірна земельна ділянка належить до комунальної власності територіальної громади смт Гостомель.

Аргументи прокурора про те, що договір оренди земельної ділянки укладено з порушенням вимог чинного, на той час, законодавства, не приймаються до уваги, оскільки в ході розгляду спору встановлено правомірність вибуття спірної земельної ділянки, переведення її до земель запасу і подальше надання в користування за погодженням та з відома уповноваженого органу. Таким чином, відсутні підстави стверджувати про вибуття спірної земельної ділянки з власності держави поза волею власника незаконним шляхом.

Прокурором також заявлено позовну вимогу про витребування на користь держави в особі Кабінету Міністрів України з чужого незаконного володіння ТОВ "АЛЬФА ЗЕМІНВЕСТ" земельних ділянок, які розташовані в смт. Гостомель Київської області, з кадастровими номерами НОМЕР_1, НОМЕР_2 НОМЕР_3,

НОМЕР_4, НОМЕР_5, НОМЕР_6, НОМЕР_7, НОМЕР_8, НОМЕР_9, НОМЕР_10, НОМЕР_11, НОМЕР_12.

Вказану вимогу заявлено з посиланням на ст. 387 Цивільного кодексу України, відповідно до якої власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння та обґрунтовано тим, що воля держави, як власника спірного майна щодо його відчуження могла бути виражена у делегуванні цих повноважень органам виконавчої влади, відтак, здійснення Гостомельською селищною радою права власності, зокрема, розпорядження землею не у спосіб та поза межами повноважень, передбачених законом, укладання договору оренди спірної земельної ділянки не може оцінюватись, як вираження волі держави, що є підставою для витребування державою її майна.

В той же час, вище було встановлено, що на момент прийняття спірних рішень, повноваження щодо розпорядження такими землями були надані органам місцевого самоврядування, отже, Гостомельска селищна рада діяла у межах своїх повноважень. Спірна земельна ділянка знаходиться у комунальній власності, відтак, власником є територіальна громада смт Гостомель, на користь якої і може витребовуватись спірна земельна ділянка, за наявності достатніх правових підстав.

Таким чином, суд апеляційної інстанції також погоджується з висновоком місцевого госпродарського суду про те, що позовна вимога про витребування спірної земельної ділянки на користь держави задоволенню не підлягає.

З огляду на вказані висновки суду про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, обставини щодо пропуску строків позовної давності не підлягають дослідженню, оскільки не впливають на результат вирішення спору.

Усі інші доводи та міркування прокурора, окрім зазначених у мотивувальній частині постанови, взяті судом до уваги, однак не спростовують вищенаведених висновків суду.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 ГПК України). Відповідно до ч. 2 ст. 86 ГПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Аналізуючи через призму ст. 86 ГПК України питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції бере до уваги висновки, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до п.48 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Мала проти України» від 3 липня 2014 року, остаточне 17.11.2014 зазначено: «Більше того, принцип справедливості, закріплений у статті 6 Конвенції, порушується, якщо національні суди ігнорують конкретний, доречний та важливий довід, наведений заявником (див. рішення у справах «Проніна проти України» (Pronina v. Ukraine), заява № 63566/00, п. 25, від 18 липня 2006 року, та «Нечипорук і Йонкало проти України» (Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine), заява № 42310/04, п. 280, від 21 квітня 2011 року).»

Відповідно до ч. 1 ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Також, відсутні підстави для скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду в розумінні ст. 277 ГПК України, з викладених в апеляційній скарзі обставин.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів встановила, що у даному випадку скаржником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своєї правової позиції, а також не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції. Таким чином, апеляційні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю "Діамед" є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, підстав для зміни чи скасування оскарженого рішення у даній справі колегія суддів не вбачає.

Розподіл судових витрат здійснюється у відповідності до ст. 129 ГПК України та покладаються на прокурора.

Керуючись ст.ст. 11, 74, 129, 240, 267-270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу прокурора Київської області залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 20.09.2018 у справі № 911/3865/17 залишити без змін.

3. Справу № 911/3865/17 повернути до Господарського суду Київської області.

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку відповідно до вимог ст. ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення складено та підписано - 19.02.2019.

Головуючий суддя Т.І. Разіна

Судді Ю.Б.Михальська

А.І. Тищенко