ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"11" лютого 2019 р. м.Київ Справа № Б8/065-12

Господарський суд Київської області у складі головуючого судді Янюк О.С. за участю секретаря судового засідання Мірошніченко В.В. розглянув у відкритому судовому засіданні

заяву кредитора ОСОБА_1 акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України», м.Київ

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю «Універсальна товарна біржа «Соціум», м.Чернігів

2) Арбітражного керуючого ОСОБА_2, м Чернігів

3) Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна Українська Спілка», с.Іванковичі Київської області

4) Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_3 Компані», м.Чернігів

про визнання результатів аукціону з продажу майна недійсним

у межах провадження у справі про банкрутство №Б8/065-12

У судовому засіданні брали участь:

представник заявника: ОСОБА_4 (довіреність № 0001000/1044-19 від 17.01.2019, посвідчення адвоката №21/1777 від 17.01.2019); ОСОБА_5 (ордер серії ЗР №67907 від 11.02.2019, посвідчення адвоката № 21/1865 від 17.01.2019);

ліквідатор: ОСОБА_2 (посвідчення №307 від 27.02. 2013)

інші учасники справи: не зявились

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Господарського суду Київської області (далі - суд) перебуває справа №Б8/065-12 за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Маєток-Сервіс» про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна українська спілка» (далі - боржник, ТОВ «БУС»), провадження в якій порушено ухвалою суду від 12.06.2012.

Постановою суду від 20.10.2014, зокрема, визнано ТОВ «БУС» банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру та призначено ліквідатором боржника арбітражного керуючого ОСОБА_2, вирішено інші процедурні питання.

Із матеріалів справи вбачається, що справа про банкрутство ТОВ «БУС» була порушена ухвалою суду від 12.06.2012 на підставі ст. ст. ст. 1, 6, 7, 8 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (далі-Закон про банкрутство), у редакції станом на 16.12.2010.

Суд зазначає, що з 19.01.2013 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» № 4212-VI від 22.12.2011 (далі Закон України № 4212-VI).

Пунктом 1-1 розділу Х Прикінцевих та перехідних положень Закону про банкрутство (у редакції чинній з 19.01.2013) передбачено, що положення цього Закону застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження в яких відкрито після набрання чинності цим Законом.

Положення цього Закону, що регулюють ліквідаційну процедуру, застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження в яких відкрито до набрання чинності цим Законом, якщо на момент набрання ним чинності господарським судом не було прийнято постанову про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури.

За таких обставин, оскільки справу про банкрутство ТОВ «БУС» порушено до набрання чинності змін, внесених Законом України № 4212-VI від 22.12.2011, проте, зважаючи на те, що постановою суду 20.10.2014 у даній справі ТОВ «БУС» визнано банкрутом та відкрито його ліквідаційну процедуру, то застосуванню підлягає Закон про банкрутство у новій редакції.

Відповідно до ч. 8 ст.44 Закону про банкрутство, спори, які виникають при проведенні та виконанні результатів аукціонів, у тому числі про визнання недійсними договорів купівлі-продажу майна, розглядаються в межах провадження у справі про банкрутство.

Так, 27.10.2017 до суду звернулось Публічне акціонерне товариство «Державний експортно імпортний банк України» (далі - заявник, ПАТ «Укрексімбанк») до ТОВ «БУС», арбітражного керуючого ОСОБА_2, Товариства з обмеженою відповідальністю «Універсальна товарна біржа «Соціум» (далі - ТОВ «УТБ «Соціум») та Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_3 Компані» (далі ТОВ «ОСОБА_3 Компані») із заявою про визнання результатів проведеного 10.08.2015 ТОВ «УТБ «Соціум» аукціону з продажу майна ТОВ «БУС» (далі - аукціон) недійсними.

Ухвалою суду від 06.12.2017, яка залишена без змін постановою Київського апеляційного господарського суду (далі - КАГС) від 26.04.2018, провадження за заявою ПАТ «Укрексімбанк» про визнання результатів проведеного аукціону недійсними було припинено на підставі п.2 ч.1 ст.80 ГПК України (у редакції до 15.12.2017) .

Проте, не погодившись із зазначеною постановою, ПАТ «Укрексімбанк» звернулось із касаційною скаргою, яка постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.09.2018 була задоволена - скасовано вищевказані рішення судів, а заяву ПАТ «Укрексімбанк» про визнання результатів аукціону недійсними у межах справи про банкрутство №Б8/065-12 передано до суду на новий розгляд.

Підставою для скасування судових рішень є, зокрема, не взяття до уваги судами постанови Вищого господарського суду України (далі - ВГСУ) від 22.06.2016 у справі 911/4106/15, якою відхилено посилання ПАТ «Укрексімбанк» (у додаткових обґрунтуваннях до касаційної скарги) на невідповідність визначення ліквідатором вартості майна боржника, яке виставлялось на оспорюваний аукціон, тій процедурі, яка визначена Законом про банкрутство) та зазначалось, що в межах кримінального провадження №0004393 вартість спірного майна згідно з проведеною експертизою №1-10/05 від 10.05.2016 значно перевищує ту вартість, яка визначена ліквідатором для проведення публічних торгів. Як зазначено у постанові ВГСУ від 22.06.2016, касаційний суд не прийняв до уваги доводів скаржника щодо порушення процедури визначення вартості майна, яке виставлено на аукціон, оскільки питання визначення вартості майна, що передано в іпотеку ПАТ «Укрексімбанк», не було предметом розгляду господарських судів першої та апеляційної інстанцій в межах цієї справи. Також, не було предметом дослідження судами питання дотримання Закону про банкрутство щодо кількості проведених ліквідатором ОСОБА_2 аукціонів з продажу майна боржника.

Відповідно до автоматизованого розподілу справ між суддями від 19.11.2018, заяву ПАТ «Укрексімбанк» про визнання недійсними результатів проведеного аукціону з продажу майна ТОВ «БУС» було передано до розгляду судді Янюк О.С., яка ухвалою суду від 22.12.2018 прийняла її та призначила до розгляду на 17.12.2018.

Згідно із ч. 1 ст. 2 Закону про банкрутство, провадження у справах про банкрутство регулюється цим Законом, Господарським процесуальним кодексом України (далі ГПК України), іншими законодавчими актами України.

Частиною 6 ст. 12 ГПК України передбачено, що господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Законом про банкрутство.

На підставі ст.183 ГПК України у підготовчому засідання оголошено перерву до 21.01.2019.

Ухвалою суду від 21.01.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 11.02.2019.

Під час судового засідання представник заявника підтримав свою заяву та надав пояснення, у тому числі і письмові (т.3 а.с.34-47) та, зокрема, зазначив, що організація та проведення аукціону із продажу майна боржника відбулась із численними порушеннями норм чинного законодавства України, а також із грубим порушенням прав та охоронюваних інтересів кредиторів. Указує, що під час реалізації майна ТОВ «БУС» не було дотримано вимог ст.ст.20, 42-44, 65-66, 98 Закону про банкрутство, так як: здійснено продаж майна без урахування ухвали суду від 07.08.2015, яка залишена постановою КАГС, про визнання неправомірними дій ліквідатора під час проведення ним ліквідаційної процедури; реалізовано майно боржника за мінімальною ціною. Невжиття ліквідатором заходів щодо здійснення реалізації майна банкрута за найвищою ціною; проведено у порушення норм Закону про банкрутство чотири аукціони з продажу майна боржника; продаж майна банкрута було здійснено без згоди заставного кредитора, а майно, яке є предметом забезпечення вимог кредитора неправомірно включено до складу ліквідаційної маси, а в подальшому реалізовано на аукціоні 10.08.2015 у вигляді цілісного майнового комплексу (далі ЦМК), що призвело до неможливості розподілу між кредиторами грошових коштів; проігноровано рішення комітету кредиторів, викладеного у протоколі від 16.06.2015 №15. На підстав зазначеного, просить заяву задовольнити.

Ліквідатор проти задоволення заяви заперечив з підстав, викладених у відзиві (т.3 а.с.27-32), зокрема, зазначив, що обставини викладені у заяві вже були предметом розгляду у справах №911/4106/15 та №Б8/065-12. Додатково зазначає, що кредитором пропущений трьохмісячний строк звернення до суду, встановленого ст.48 Закону України «Про іпотеку».

У судове засідання інші учасники не зявились, про причини неявки суд не повідомили, про час та місце судового засідання повідомлялись належним чином та своєчасно. Явка зазначених осіб обов'язковою судом не визнавалась, а тому, ураховуючи положення ст.42 ГПК України та те, що явка в судове засідання учасників справи - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо їх нез'явлення не перешкоджає вирішенню спору. З урахуванням зазначеного та положень ст.ст.120, 202 ГПК України, суд вважає за можливе розглядати заяву без участі представників зазначених осіб за наявними у справі матеріалами.

Інші учасники справи своїм правом, встановленого ст.ст.42, 165 ГПК України, не скористались та відзиву на заяву не надали.

На підставі ст. 233 ГПК України в судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини ухвали.

Розглянувши матеріали заяви, дослідивши наявні докази, заслухавши присутніх учасників справи, суд зазначає наступне.

Як вказує заявник, та зазначене неодноразово підтверджувалось судами, 10.08.2015 ТОВ «УТБ «Соціум» проведено другий повторний аукціон з продажу майна банкрута за участю учасників аукціону, які, у відповідності до вимог ст. 60 Закону про банкрутство, надали відповідні заяви на участь у цьому аукціоні.

Відповідно до протоколу № 2015/09 аукціону з продажу майна від 10.08.2015 об'єктом продажу є лот № 1 - майновий комплекс ТОВ «БУС», до складу якого входить: майно, що не включено до ліквідаційної маси, як таке, що є предметом забезпечення вимог АТ «Укрексімбанк», а саме: житлові будинки власного виробництва (за переліком, зазначеного в п. 1.1 протоколу № 2015/09 аукціону по продажу майна від 10.08.2015), земельні ділянки (за переліком п.1.2 протоколу № 2015/09 аукціону по продажу майна від 10.08.2015) нежитлова будівля (п. 1.3. протоколу № 2015/09 аукціону по продажу майна від 10.08.2015) та майно, що включено до ліквідаційної маси банкрута (за переліком п. 2.1 протоколу № 2015/09 аукціону по продажу майна від 10.08.2015).

Переможцем аукціону, що відбувся 10.08.2015, визначено ТОВ «ОСОБА_3 Компані», з яким укладено договір купівлі-продажу майнового комплексу за ціною 11 496 111,82грн. Зазначені кошти були перераховані кредитору АТ «Укрексімбанк», що останнім і не заперечується.

До того, ухвалою суду від 07.08.2015, яка залишена у силі постановою КАГС від 01.10.2015 (т.1 а.с. 95-98) визнано неправомірними дії ліквідатора банкрута ОСОБА_2 під час проведення ним ліквідаційної процедури ТОВ «БУС» (т.1 а.с.90-94). Зазначене рішення мотивоване тим, що продаж майна, яке знаходиться в іпотеці ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України», мав бути проведений окремо від іншого майна, оскільки продаж майна в комплексі, призведе до того, що після його продажу буде неможливо відокремити кошти від реалізації майна, що знаходиться в забезпечені банку та іншого майна. Однак, всупереч відповідним вимогам кредитора та приписам ст. 42 Закону про банкрутство, ліквідатор приступив до подальшої реалізації майна на повторному і на другому повторному аукціоні без погодження із заставним кредитором початкової вартості майна та наявності її зниження.

Не погоджуючись з результатами проведеного аукціону з продажу майна банкрута, ПАТ «Укрексімбанк» у 27.08.2015 звернулось до суду із позовною заявою до ТОВ «БУС», арбітражного керуючого ОСОБА_2, ТОВ «УТБ «Соціум», ТОВ «ОСОБА_3 Компані», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ТОВ «Маєток-Сервіс» про визнання результатів такого аукціону недійсними у межах справи № Б8/065-12. Зазначеній справі був присвоєний номер 911/4106/15.

Ухвалою суду від 31.03.2016, залишеного в силі постановою КАГС від 26.04.2016 та постановою ВГСУ від 22.06.2016 (т.1 а.с.26-38), у задоволені позову було відмовлено.

08.08.2016 до суду звернувся ТОВ «Сантехсервіс» із заявою від 05.08.2016 №25/08/16 до ТОВ «БУС», арбітражного керуючого ОСОБА_2, ТОВ «УТБ «Соціум» та ТОВ «ОСОБА_3 Компані» про визнання результатів аукціону від 10.08.2015 недійсними, у межах справ № Б8/065-12.

Ухвалою суду від 18.01.2017, з якою погодився і КАГС (постанова від 11.04.2017) у задоволені заяви відмовлено. Постановою ВГСУ від 01.07.2017 зазначені рішення судів були скасовані, провадження в частині розгляду заяви від 05.08.2016 №25/08/16 припинено (т.1 а.с.83-89). Підставою для скасування зазначених рішень є наявність ознак тотожності спорів у справах №911/4106/15 та №Б8/065-12, оскільки суд у справі №911/4106/15 вже вирішив спір про визнання недійсними результатів проведеного ТОВ «УТБ «Соціум» 10.08.2015 аукціону з продажу майна боржника.

Проте, як зазначалось вище 27.10.2017 ПАТ «Укрексімбанк» звернулось до суду із заявою про визнання недійсними результатів проведеного ТОВ «УТБ «Соціум» 10.08.2015 аукціону з продажу майна боржника, розгляд якої, з урахуванням ч.1 ст.316 ГПК України, підлягає розгляду.

Так, відповідно до ч. 8 ст. 44 Закону про банкрутство спори, які виникають при проведенні та виконанні результатів аукціонів, у тому числі про визнання недійсними договорів купівлі-продажу майна, розглядаються в межах провадження у справі про банкрутство.

Відповідно до ч. 3 ст. 55 Закону про банкрутство результати аукціону, проведеного з порушенням вимог Закону, можуть бути визнані в судовому порядку недійсними. Визнання результатів аукціону недійсними тягне за собою визнання недійсним укладеного з переможцем договору купівлі-продажу.

Статтею 49 Закону про банкрутство визначено, що продаж майна боржника в провадженні у справі про банкрутство здійснюється в порядку, встановленому цим Законом, шляхом проведення торгів у формі аукціону, за винятком майна, продаж якого відповідно до законодавства України здійснюється шляхом проведення закритих торгів.

За договором про проведення аукціону організатор аукціону зобов'язується за свій рахунок провести аукціон та укласти договір з його переможцем, а замовник - сплатити організаторові аукціону обумовлену договором винагороду. Організатор аукціону виконує такі функції: опубліковує і розміщує повідомлення про продаж майна боржника і повідомлення про результати проведення торгів; приймає заявки на участь в аукціоні; укладає із заявниками договори про завдаток; визначає учасників торгів; здійснює проведення торгів; визначає переможця торгів і підписує протокол про результати проведення торгів; повідомляє учасників торгів про результати проведення торгів (ч.1,5 ст.51 Закону про банкрутство).

Отже, підставою для визнання результатів аукціону недійсними є порушення встановлених законодавством правил проведення аукціону, визначених Законом про банкрутство, а саме: правил, які визначають процедуру підготовки, проведення аукціону; правил, які регулюють сам порядок проведення аукціону; правил, які стосуються оформлення кінцевих результатів аукціону.

Водночас, відповідно до ч.4 ст.75 ГПК України зазначено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Частинами 2 та 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обовязковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх обєднаннями на всій території України. Обовязковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Преюдиційність обовязковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який набрав законної сили.

Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими є сторонами.

Так, правила про преюдицію спрямовані не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив в законну силу, вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії.

Преюдицію створюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися судом, що дістало відображення в мотивувальній частини судового акту (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 24.05.2018 №922/2391/16).

Водночас, відповідно до ч.5 ст.75 ГПК України, обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Проте, під час розгляду заяви ПАТ «Укрексімбанк» від 25.10.2017 №176-00/1263 іншими учасниками справи №Б8/065-12, які не приймали участь у справі 911/4106/15, жодним чином не були спростовані обставини, які були встановлені судом під час розгляду справи №911/4106/15. До того ж, крім заявника та ліквідатора ОСОБА_2, який є одним з відповідачів у даній справі, будь-яких заяв по суті справи (заяви) від інших учасників до суду не надходило.

Підсумовуючи викладене, суд вважає, що оскільки ухвала суду від 31.03.2016 у справі №911/4106/15 та відповідні судові рішення у справі №Б8/065-12 набрали законної сили, та викладені у них обставини не спростовані учасниками, які не брали участь у зазначених справах, в яких такі обставини були встановлені, то відповідні рішення є обовязковими для урахування під час розгляду даної заяви.

Проаналізувавши обставини, на які посилається заявник у своїй заяві від 25.10.2017 №176-00/1263, письмових поясненнях від 12.12.2018 №176-00/1487 та зміст відповідних рішень судів у справах №911/4106/15 та №Б8/065-12, суд зазначає, що деякі із зазначених обставин вже були розглянуті судами, та останнім була надана правова оцінка. Зокрема, посилання заявника на те, що продаж майна було здійснено:

без урахування ухвали суду від 07.08.2015, яка залишена постановою КАГС, про визнання неправомірними дій ліквідатора під час проведення ним ліквідаційної процедури (арк.4, 9-10 постанови ВГСУ від 22.06.2016, т.1 а.с.29, 34-35);

без відповідної згоди (дозволу(ів)) заставного кредитора щодо проведення повторних аукціонів з можливістю заниження (арк.7-8 постанови ВГСУ від 22.06.2016, т.1 а.с.32-33);

з порушенням процедури самого аукціону, що виражається у не допуску до спірного аукціону представників заявника та неналежному фіксуванні проведеного аукціону (ухвала суду від 31.03.2016, арк.12 постанови ВГСУ від 22.06.2016, т. а.с.12);

майно, яке є предметом забезпечення вимог кредитора неправомірно включено до складу ліквідаційної маси, а в подальшому реалізовано на аукціоні 10.08.2015 у вигляді ЦМК, що призвело до неможливості розподілу між кредиторами грошових (ухвала суду від 07.08.2015, т.1 а.с.90-94; арк.4, 8-9 постанови ВГСУ від 22.06.2016, т.1 а.с.29, 33-34), вже досліджувалось судом під час розгляду справ №911/4106/15 та №Б8/065-12.

Досліджуючи зазначені обставини, господарські суди усіх інстанцій зазначили, що організатором аукціону ТОВ «УБТ «Соціум» дотриманий порядок проведення аукціону, встановленого ст.ст.64-69 Закону про банкрутство, та підстав для визнання його недійсним не встановлено.

Щодо невиконання ліквідатором рішення комітету кредиторів від 16.06.2015 №15, то суд зазначає, що вказана обставина була відмічена як заявником так і ліквідатором під час розгляду справи №911/4106/15, та у свою чергу, також не стала підставою для визнання аукціону недійсним.

Щодо порушення ТОВ «УТБ «Соціум» та ліквідатором ст.ст.44, 65, 66 Закону про банкрутство (проведення чотири аукціони, з яких два «перших») суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 58 Закону про банкрутство організатор аукціону не пізніше як за 15 робочих днів до дня початку аукціону оприлюднює на веб-сайті державного органу з питань банкрутства та Вищого господарського суду України (при проведенні електронних торгів - також на своєму веб-сайті) оголошення про проведення аукціону, а також письмово повідомляє про проведення аукціону власника майна, замовника та інших осіб, визначених замовником.

Метою розміщення оголошення на цих ресурсах є привернути до аукціону увагу якомога більшої кількості потенційних учасників.

Вимоги до змісту оголошення про проведення аукціону на веб-сайті визначені у ст.59 Закону про банкрутство.

На виконання зазначених приписів ліквідатором на адресу, зокрема, ВГСУ та Міністерства юстиції України було надіслано лист від 08.01.2015 №1 з проханням розміщення оголошення про проведення аукціону на веб-сайті в порядку ст.58 Закону про банкрутство із відповідним змістом. Так, в оголошенні зазначалось, зокрема: початкова вартість лота №1 (майновий комплекс) становить сукупність визнаних судом вимог кредиторів - 449 066 862,71грн, статус аукціону проводиться вперше, час проведення аукціону 17.02.2015, відомості про можливість зниження початкової вартості на аукціоні без можливості заниження (т.1 а.с.126-136).

17.02.2015 ТОВ «УТБ «Соціум» листом №06 поінформувала ліквідатора про те, що аукціон призначений на 17.02.2015 об 11 годині не відбувся, у звязку з відсутністю заявників (т.1 а.с.111). Аналогічна інформація була розміщена на веб-сайті ВГСУ 18.02.2015, № публікації 14796 (т. 1 а.с.138).

19.02.2015 листом №49 ліквідатор поінформував ПАТ «Укрексімбанк» про те, що аукціон призначений на 17.02.2015 не відбувся, у звязку з відсутністю заявників, зазначив про подальший порядок продажу майна частинами (окремими лотами) та просив надати згоду на продаж відповідного заставного майна (т.1 а.с.102-111).

16.03.2015 листом № 84 ліквідатор поінформував АТ «Укрексімбанк» щодо відмови Мінюсту на розміщення оголошення про продаж майна ТОВ «БУС», у відповідь на що заявник зазначив про необхідність звернутися із відповідними скаргами до компетентних державних органів або суду (лист від 20.04.2015 №176-04/2729, т.3 а.с.102). Крім того, зазначене питання було розглянуто на засіданні комітету кредиторів, за результатами якого було одноголосно прийнято рішення про необхідність звернутися із відповідними скаргами до компетентних державних органів або суду (протокол від 28.04.2015 №14, т.3 а.с.103-104).

Додатково листом від 16.03.2015 № 84 ліквідатор поінформував ПАТ «Укрексімбанк» про те, з метою виконання вимог Закону про банкрутство біржею повторно подано заяву на розміщення оголошення про проведення аукціону з продажу майна боржника як ЦМК до якого входить і майно, яке перебуває в іпотеці заявника, за початковою вартістю, яка є сукупною визнаних судом вимог кредиторів у справі №Б/8065-12 та становить 449 066 862,71грн, на веб-сайтах ВГСУ та Міністерства юстиції України.

30.04.2015 ліквідатором на адресу ВГСУ та Міністерства юстиції України було надіслано оголошення про проведення аукціону для розміщення останнього на відповідних веб-сайтах, як того вимагає ст. 58 Закону про банкрутство. Так, в оголошенні зазначалось, зокрема: початкова вартість лота №1 (майновий комплекс) становить сукупність визнаних судом вимог кредиторів - 449 066 862,71грн, статус аукціону проводиться вперше, час проведення аукціону 04.06.2015, відомості про можливість зниження початкової вартості на аукціоні без можливості заниження (т.1 а.с.139-152).

Зазначені вище докази вказують на те, що заявник був поінформований про обставини, які перешкоджали проведенню аукціону, призначеного на 17.02.2015, та про подальші дії ліквідатора щодо дотримання положень Закону про банкрутство, в даному випадку ч.1 ст.58.

Як зазначає ліквідатор, аукціон, призначений на 17.02.2015, не було проведено, оскільки відповідне оголошення не було розміщено на веб-сайті державного органу з питань банкрутство (Міністерство юстиції України), що є обовязковим відповідно до ч.1 ст. 58 Закону про банкрутство.

На підтвердження зазначених обставин ліквідатор надав інформації з офіційного веб-сайту Міністерства юстиції України із змісту якого вбачається, що на останньому було розміщено три оголошення про проведення аукціону з продажу майна ТОВ «БУС» (т.3 а.с.99). Доказів, у розумінні ст.ст.76-79 ГПК України, які б спростували зазначену інформацію заявником суду надано не було.

Крім того, ч.1 ст.65 Закону про банкрутство визначено, що якщо інше не встановлено договором, у разі закінчення аукціону без визначення переможця протягом місяця (у разі продажу нерухомого майна - двох місяців) організатор аукціону зобовязаний провести повторний аукціон.

Ураховуючи вищевикладене та те, що проведення аукціону з порушенням вимог закону може бути підставою для визнання їх результатів недійсними, а для проведення повторного аукціону необхідно наявність обставин, визначених ч.1 ст. 65 Закону про банкрутство, то суд вважає, твердження заявника щодо призначення та проведення два «перших» аукціони помилковим.

До того ж, проведення саме трьох аукціонів (першого, повторного та другого повторного), перший з яких був проведений саме 04.06.2015, підтверджується і ухвалою суду від 07.08.2015, і постановою КАГС від 01.10.2015, висновки яких стали підставою звернення із відповідною позовною заявою до суду про визнання результатів аукціону недійсними. Крім того, зазначені обставини підтверджені і постановою ВГСУ від 26.06.2016 у справі №911/4106/15.

Щодо порушення ст.ст.20, 44, 98 Закону про банкрутство в частині відчуження майна за найвищою ціною, то суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.43 Закону про банкрутство майно, яке підлягає реалізації у ліквідаційній процедурі, оцінюється ліквідатором. Початковою вартістю цілісного майнового комплексу є сукупність визнаних у встановленому цим Законом порядку вимог кредиторів. Під час продажу майна банкрута на аукціоні вартість майна, що визначається ліквідатором, є початковою вартістю.

Згідно ч.1 ст. 44 Закону про банкрутство після проведення інвентаризації та оцінки майна ліквідатор здійснює продаж майна банкрута такими способами: проведення аукціону; продаж безпосередньо юридичній або фізичній особі. Вибір способів продажу активів здійснюється ліквідатором з метою забезпечення його відчуження за найвищою ціною.

Частиною 1 ст.57 Закону про банкрутство встановлено, що початкова вартість майна визначається арбітражним керуючим.

Якщо інше не встановлено договором, початковою вартістю повторного аукціону, другого повторного аукціону є вартість, зменшена на 20 відсотків щодо початкової вартості відповідно попереднього аукціону, попереднього повторного аукціону (ч.3 ст.65 Закону про банкрутство).

Якщо інше не встановлено договором про проведення аукціону, аукціон проводиться без можливості зниження початкової вартості.

Повторний аукціон проводиться з можливістю зниження початкової вартості, але не нижче, ніж до граничної вартості, яка становить 50 відсотків початкової вартості, вказаної в оголошенні про проведення аукціону.

Якщо інше не встановлено договором про проведення аукціону, другий повторний аукціон проводиться з можливістю зниження початкової вартості.

Під час проведення аукціону з можливістю зниження початкової вартості, за відсутності бажаючих укласти договір ліцитатор знижує початкову вартість на крок аукціону доти, доки не виявиться бажаючий укласти договір (ч.ч.1-4 ст.66 Закону про банкрутство).

Із матеріалів справи вбачається, що ліквідатором на адресу, зокрема, ВГСУ та Міністерства юстиції України надсилались відповідні листи з проханням розміщення оголошення про проведення аукціону на веб-сайті, а саме:

1) 30.04.2015 №14 із зазначенням: початкова вартість лота №1 (майновий комплекс) становить сукупність визнаних судом вимог кредиторів - 449 066 862,71грн (т.1 а.с.139-152), статус аукціону проводиться вперше, час проведення аукціону 04.06.2015, відомості про можливість зниження початкової вартості на аукціоні без можливості заниження. Із змісту повідомлення про результати проведення аукціону, розміщеного на сайті ВГСУ 06.06.2015 (№ публікації 18691), вбачається, що аукціон не відбувся у звязку із відсутністю заявників;

2) 11.06.2015 №15 із зазначенням: початкова вартість лота №1 (майновий комплекс) становить сукупність визнаних судом вимог кредиторів зменшена на 20 відсотків 359 253 490,17грн (т.1 а.с.155-168), статус аукціону проводиться перший повторний, час проведення аукціону 14.07.2015, відомості про можливість зниження початкової вартості на аукціоні з можливістю зниження початкової вартості, але не нижче, ніж до граничної вартості, яка становить не менше 50 відсотків від початкової вартості (не нижче 179 626 745,09грн). Із змісту повідомлення про результати проведення аукціону, розміщеного на сайті ВГСУ 08.07.2015 (№ публікації 19998), вбачається, що аукціон не відбувся у звязку із відсутністю заявників;

3) 09.07.2015 №17 із зазначенням: початкова вартість лота №1 (майновий комплекс) становить сукупність визнаних судом вимог кредиторів зменшена на 36 відсотків 287 402 792,14грн (т.1 а.с.171-184), статус аукціону проводиться другий повторний, час проведення аукціону 10.05.2015, відомості про можливість зниження початкової вартості на аукціоні аукціон проводиться з можливістю зниження початкової вартості, доки не виявиться бажаючий укласти договір .

Отже, ліквідатором у відповідності до зазначених приписів визначалась початкова вартість майна боржника, про що відображалась у відповідних зокрема, оголошеннях.

Водночас, як встановлено судом під час розгляду даної заяви, та як зазначалось у рішеннях суду у справі №911/4106/15, нормами Закону про банкрутство не передбачено обов'язку ліквідатора погоджувати вартість майна боржника з заставним кредитором. Згідно вимог Закону про банкрутство заставний кредитор надає лише згоду на реалізацію заставного майна, а порядок продажу такого майна банкрута встановлений спеціальними нормами Закону, у тому числі, щодо встановлення початкової вартості майна та порядку її зниження. Закон про банкрутство не надає право кредитору, вимоги якого забезпечені заставою майна, встановлювати додаткові вимоги щодо початкової вартості майна, що підлягає продажу на аукціоні, а також порядку її зниження.

Також, Законом про банкрутство не передбачено обов'язку ліквідатора визначати граничну межу, до якої на аукціоні може бути знижена початкова вартість майна, в тому числі і за вимогою заставного кредитора щодо продажу майна банкрута, яке перебуває в його заставі.

У разі наявності обґрунтованих сумнівів щодо визначеної арбітражним керуючим початкової вартості майна, відповідно до ч.3 ст. 57 Закону про банкрутство, комітет кредиторів або окремий кредитор чи власник майна боржника можуть звернутися до господарського суду з клопотанням про проведення незалежної оцінки. Господарський суд своєю ухвалою може призначити незалежну оцінку майна боржника за рахунок зацікавлених кредиторів (кредитора), що здійснюється у порядку, визначеному Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

Отже, правом кредитора є, у разі сумнівів щодо визначеної арбітражним керуючим вартості майна, звернутися до суду з клопотанням про проведення незалежної оцінки, підставою для призначення якої є обґрунтовані кредитором доводи щодо невідповідності оцінки майна здійсненої ліквідатором.

У звязку із зазначеним, ліквідатором листом від 06.04.2015 запропоновано ПАТ «Укрексімбанк» задля проведення оцінки майна із залученням субєктів оціночної діяльності звернутися до суду з клопотанням про проведення незалежної оцінки майна субєктом оціночної діяльності (т.1 а.с.112-113). Доказів проведення відповідної оцінки майна субєктом оціночної діяльності учасниками справи суду надано не було.

Водночас, 17.03.2016 постановою слідчого відділу Голосіївського УПГУ Національної поліції у м. Києві (кримінальне провадження за №0004393) призначено товарознавчу експертизу (т.1 а.с.114-123).

Як зазначено у листі Голосіївського УПГУ Національної поліції у м. Києві від 25.05.2016 №1675/125/47/02-2016 (т.1 .а.с.124-125), відповідно до висновку експерта ТОВ «Український центр судових експертиз» від 10.05.2016 №1-10/05 за результатами проведення судової оціночно-будівельної та оціночно-земельної експертизи встановлено, що ринкова вартість нерухомого майна, що є предметом іпотеки АТ «Укрексімбанк» на період часу з 01.06.2015 по 10.08.2015 становить 178 313 766,00грн.

Проте, на огляд та відповідне дослідження зазначений висновок (його копія) учасниками справи суду надано не було, а тому останній не є доказом у розумінні ст.ст. 77-79 ГПК України.

Крім того, суд зазначає, що визначення терміну «найвища ціна» зазначено у ч.6 ст.64 Закону про банкрутство, за змістом якої, якщо протягом триразового оголошення останньої ціни не буде запропоновано вищої ціни, ліцитатор одночасно з третім ударом молотка оголошує переможцем учасника, який запропонував найвищу ціну.

Таким чином, під найвищою ціною розуміється більша з цін, запропонованих учасниками аукціону.

Ураховуючи, що на аукціоні з продажу майна банкрута вищою запропонованою ставкою в розмірі 11 496 111,82грн була ставка переможця аукціону ТОВ «ОСОБА_3 Компані», майно банкрута було реалізовано за найвищою запропонованою на торгах ціною.

Метою аукціону як способу реалізації є, передусім, відчуження майна банкрута за максимальною ціною, яку визначає ринок за умови прозорості та вільної конкуренції, тому початкову чи оціночну вартість майна можна розглядати лише як стартову ціну, яка із першим кроком аукціону втрачає своє значення.

При цьому, початкова вартість майна на аукціоні ніяк не впливає на кінцеву ціну реалізації майна, оскільки під час торгів вона може бути як зменшена, так і збільшена. Тобто ціна майна банкрута формується виходячи зі стану майна, попиту та пропозиції, на які ліквідатор банкрута не має жодного впливу. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від17.05.2018 №905/3594/15.

Підсумовуючи викладене, суд вважає твердження заявника щодо реалізації майна боржника за ціною, яка не відповідає ринковій помилковим.

До того ж, законодавством передбачено певні гарантії публічності проведення аукціонів з продажу майна боржника шляхом публікації оголошень на веб-сайтах ВГСУ та Міністерства юстиції України, які дозволяють заставному кредитору не тільки контролювати дотримання процедури проведення аукціонів, але й вжити додаткових заходів щодо поширення такої публічної інформації про продаж заставного майна на інших медійних ресурсах, які б допомогли розширити коло потенційних покупців та сприяти більшій конкуренції під час проведення аукціону.

Крім того, як зазначалось вище, законодавець відповідно до ст.43, ч.ч.1, 5 ст.44 та ст.64-66 Закону про банкрутство надає ліквідатору право вибору способів продажу активів боржника, зазначаючи про те, що такий вибір повинен здійснюватися з метою забезпечення їх відчуження за найвищими цінами (ч.1 ст. 44 Закону про банкрутство).

Разом з тим, ч.5 ст.44 Закону про банкрутство, законодавець визначає обов'язок ліквідатора застосувати, як переважний, продаж майна боржника цілісним майновим комплексом і тільки після того, якщо продати майно боржника у складі цілісного майнового комплексу не вдалося, ліквідатор здійснює продаж майна боржника частинами. Відтак, продаж майна боржника цілісним майновим комплексом за сукупною вартістю визнаних вимог кредиторів (ч.1 ст.43 Закону про банкрутство) є обов'язковою умовою початку продажу майна боржника.

Законодавцем не визначено в обов'язковому порядку проведення трьох аукціонів з продажу майна цілісним майновим комплексом. Отже, на розсуд ліквідатора відноситься обрання подальших способів продажу майна (проводити повторний, другий повторний продаж майна у складі цілісного майнового комплексу, а далі перейти до продажу майна з першого, повторного та другого аукціонів з продажу майна окремими лотами, чи одразу перейти до продажу майна окремими лотами). Відтак, ліквідатор може продовжити продаж майна цілісним майновим комплексом із застосуванням продажу з першого та другого повторного аукціонів відповідно до ст. 66 Закону про банкрутство, якщо дійде висновку, що такий продаж дозволить йому отримати найвищу ціну, або перейти до продажу майна частинами (лотами), якщо така реалізація буде обґрунтована можливістю отримання сумарно вищої ціни за ліквідаційні активи боржника, допоможе прискорити хід ліквідаційної процедури, строки якої обмежено законодавцем до 1 року та буде більш ефективною на предмет відновлення бізнесу майбутніми власниками.

Відтак, суд вважає, що у випадку обрання ліквідатором способу реалізації майна боржника у складі повторного та другого повторного аукціонів цілісним майновим комплексом, такі дії ліквідатора, за відсутності порушення інших норм процедури продажу згідно Розділів ІІІ, ІV Закону про банкрутство, не можуть бути самостійною підставою для визнання недійсними результатів аукціону (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 28.03.2018 №903/481/16, від 21.06.2018 №91/701/17).

Підсумовуючи вищевикладене, суд зазначає, що організація та проведення аукціону здійснені у відповідності до норм чинного законодавства, з дотриманням норм Закону про банкрутство.

Відповідно до ч.1 ст. 73, ч.1 ст.74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Надані сторонами докази спростовують факт порушення організатором аукціону правил його проведення, встановлених Законом про банкрутство, а тому у суду відсутні підстави для задоволення заяви ПАТ «Укрексімбанк» про визнання аукціону недійним, з мотивів, що викладені у відповідній заяві.

Щодо застосування строку позовної давності, то суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.ч.3,4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За змістом ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Ураховуючи, що судом не встановлено обставин, які б вказували на порушення прав чи охоронюваний інтерес заявника, то підстав для застосування чи не застосування позовної давності до даних правовідносин суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 55 Закону про банкрутство, ст.ст. 12, 42, 73-80, 234-235, 316 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» від 25.10.2017 №176-00/1263 про визнання результатів аукціону з продажу майна недійним Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна Українська Спілка залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили відповідно до ст. 235 ГПК України та може бути оскаржена до Північного апеляційного господарського суду у строки, визначені ст. 256 ГПК України, та в порядку визначеному п.17.5 п.17 ч.1 Перехідних положень ГПК України.

Суддя О.С. Янюк

Повний текст виготовлено 25.02.2019