ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" лютого 2019 р. Справа№ 910/9750/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коротун О.М.

суддів: Смірнової Л.Г.

Пономаренка Є.Ю.

за участю секретаря судового засідання Куценко К.Л.,

за участю представників згідно протоколу судового засідання від 21.02.2019

за апеляційною скаргою Київського міського центру зайнятості

на рішення Господарського суду міста Києва від 13.11.2018 (повне рішення складено 23.11.2018)

у справі № 910/9750/18 (суддя - Гулевець О.В.)

за позовом Київської місцевої прокуратури № 5 в інтересах держави в особі

1. Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації,

2 Управління освіти Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації

до Київського міського центру зайнятості

за участю третьої особа без самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Оболонської районної філії Київського міського центру зайнятості

про визнання договору недійсним та виселення з приміщення,

розглянувши справу в порядку ст. 269, 270 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), Північний апеляційний господарський суд,

УСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст заявлених вимог та рух справи

Київська місцева прокуратура № 5 звернулась до Господарського суду міста Києва в інтересах держави в особі Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації, Управління освіти Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації з позовом до Київського міського центру зайнятості про визнання недійсним договору про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду №16053 від 03.08.2015 та повернення приміщення площею 1858,0 кв.м., що знаходиться на 1-му та 2-му поверхах нежитлової будівлі дошкільного навчального закладу №231 по вул. Петра Панча, 7-Б в м. Києві Управлінню освіти Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що договір №16053 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду від 03.08.2015 суперечить приписам статті 63 Закону України "Про освіту", в частині того, що об'єкти освіти і науки, що фінансуються з бюджету, а також підрозділи, технологічно пов'язані з навчальним та науковим процесом, не підлягають, зокрема, використанню не за призначенням.

Перший заступник керівника Київської місцевої прокуратури № 5, з посиланням на ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» та ст. 53 ГПК України, обґрунтував звернення до суду необхідністю задоволення суспільної потреби щодо повернення приміщення для задоволення освітніх потреб дітей.

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду міста Києва від 13.11.2018 задоволено позовні вимоги Київської місцевої прокуратури № 5 в інтересах держави в особі Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації, Управління освіти Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання недійсним договору про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду №16053 від 03.08.2015 року та повернення приміщення площею 1 858, 0 кв. м., що знаходиться на 1-му та 2-му поверхах нежитлової будівлі дошкільного навчального закладу №231 по вул. Петра Панча, 7-Б в м. Києві Управлінню освіти Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації.

При цьому суд першої інстанції зазначив, що оскільки приміщення дошкільного навчального закладу не може бути об'єктом оренди для розміщення бюджетної установи, діяльність якої не пов'язана з навчальним процесом, то наявні підстави для задоволення позову про повернення приміщення площею 1 858, 0 кв. м., що знаходиться на 1-му та 2-му поверхах нежитлової будівлі дошкільного навчального закладу № 231 по вул. Петра Панча, 7-Б в м. Києві Управлінню освіти Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації.

3. Надходження апеляційної скарги на розгляд Північного апеляційного господарського суду та межі апеляційного перегляду рішення суду

12.12.2018 (згідно відтиску штемпеля Господарського суду міста Києва) Київський міський центр зайнятості звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 13.11.2018 та ухвалити нове, яким відмовити Київській місцевій прокуратурі №5 у задоволенні позовних вимог.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.12.2018 справу № 910/9750/18 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Коротун О.М., судді: Пономаренко Є.Ю., Смірнова Л.Г.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 26.12.2018 апеляційну скаргу Київського міського центру зайнятості на рішення Господарського суду міста Києва від 13.11.2018 у справі № 910/9750/18 було залишено без руху на підставі ст. 260 ГПК України, у зв'язку з порушенням вимог, встановлених статтею 258 цього Кодексу та запропоновано апелянту надіслати третій особі копію апеляційної скарги з доданими до неї документами та прокуратурі і позивачам - копії доданих до апеляційної скарги документів, про що надати суду докази.

14.01.2019 на адресу Північного апеляційного господарського суду від апелянта надійшла заява про усунення недоліків, до якої додано докази надсилання третій особі копії апеляційної скарги з доданими до неї документами та прокуратурі і позивачам - копії доданих до апеляційної скарги документів.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 21.01.2019 було відкрито апеляційне провадження; закінчено проведення підготовчих дій та повідомлено учасників справи, що апеляційна скарга розглядатиметься у судовому засіданні 21.02.2019.

У судове засідання 21.02.2019 з'явилися представники прокуратури, відповідача а третьої особи. Представники позивачів у судове засідання не з'явилися, про час, дату та місце судового засідання повідомлені належним чином в порядку ст. 120, 242 ГПК України, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення на адресу позивачів 24.01.2019 та 25.01.2019.

Представники скаржника та третьої особи підтримали вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати. Представник прокуратури проти доводів апеляційної скарги заперечив та просив відмовити в її задоволенні, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

4. Вимоги апеляційної скарги та короткий зміст наведених в ній доводів

Апеляційна скарга вмотивована тим, що, на думку апелянта, рішення суду першої інстанції було прийнято при неповному з'ясуванні всіх обставин справи, при невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи.

Апелянт зазначає, що чинним законодавством передбачено можливість передачі спірного об'єкту нерухомості в оренду. Так, згідно з підпунктом 2 пункту 8 Переліку платних послуг, які можуть надаватися навчальними закладами, іншими установами та закладами системи освіти, що належать до державної та комунальної форм власності, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 27.08.2010 № 796, надання в оренду будівель, споруд, окремих тимчасово вільних приміщень і площ, іншого рухомого та нерухомого майна або обладнання, що тимчасово не використовується у навчально-виховній, навчально-виробничій, науковій діяльності, у разі, коли це не погіршує соціально-побутових умов осіб, які навчаються або працюють у навчальному закладі. А тому, оскільки існує механізм передачі в оренду таких приміщень, та враховуючи, що відповідач є добросовісним користувачем спірного приміщення, останній просив задовольнити апеляційну скаргу у даній справі, скасувати рішення місцевого господарського суду та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

5. Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу Оболонська районна в місті Києві державна адміністрація зазначила з посиланням на ст. 203, 215 ЦК України, ст. 63 ЗУ «Про освіту» про неправомірну передачу відповідачу спірного приміщення, а тому просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, як таке, що прийняте при повному та всебічному з'ясуванні всіх обставин справа.

6. Фактичні обставини, неоспорені сторонами, встановлені судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції

03 серпня 2015 року між Оболонською районною в місті Києві державною адміністрацією (надалі - орендодавець), Управлінням освіти Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації (надалі - балансоутримувач) та Київським міським центром зайнятості (надалі - орендар) було укладено договір про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду №16053 (надалі - договір).

Відповідно до п. 1.1. договору на підставі протоколу постійної комісії Київської міської ради з питань власності від 23 червня 2015 року № 37 та розпорядження Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації від 31 липня 2015 року № 403 орендодавець передає, а орендар - приймає в оренду нерухоме майно (нежитлове приміщення), що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва, далі - об'єкт, яке знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Петра Панча, буд. 7-Б, для розміщення бюджетної установи (Оболонський районний центр зайнятості).

Так, пунктом 2.1 договору визначено, що об'єктом оренди є нежитлове приміщення, площею 1858,0 кв.м., що знаходиться на 1-му та 2-му поверхах нежитлової будівлі (ДНЗ № 231), згідно з викопіюванням з поповерхового плану, що складає невід'ємну частину цього договору.

Згідно із п. 2.4. договору, орендар вступає у строкове платне користування об'єктом у термін, вказаний у цьому договорі, але не раніше дати підписання сторони цього договору та акта приймання - передачі об'єкта.

Водночас, договором передбачено, що передача об'єкта в оренду не тягне за собою виникнення в орендаря права власності на цей об'єкт. Власником об'єкта залишається територіальна громада міста Києва, а орендар користується ним протягом строку оренди (п. 2.5. договору).

Судом першої інстанції правомірно зазначено, що згідно із п. 9.1 договору, останній є укладеним з моменту підписання його сторонами і діє з 03 серпня 2015 року до 01 серпня 2018 року.

Відповідно до п. 9.7. договору у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення цього договору або зміну його умов після закінчення строку його дії протягом одного місяця, договір вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, як були передбачені цим договором. Зазначені дії оформляються додатковою угодою, яка є невід'ємною частиною цього договору.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до акта приймання-передачі орендованого майна, який підписаний 03 серпня 2015 року між Оболонською районною в місті Києві державною адміністрацією, Управлінням освіти Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації та Київським міським центром зайнятості, орендодавцем передано, а орендарем прийнято в орендне користування нежитлове приміщення, площею 1858,0 кв.м., що знаходиться на 1-му та 2-му поверхах нежитлової будівлі (ДНЗ № 231), яке розташоване за адресою: м. Київ, вул. Петра Панча, буд. 7-Б.

ПОЗИЦІЯ ПІВНІЧНОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО ГОСПОДАРСЬКОГО СУДУ

7. Мотиви, з яких виходить Північний апеляційний господарський суд, та застосовані ним положення законодавства

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Так, доводи апеляційної скарги фактично зводяться до того, що законодавством передбачена можливість передачі об'єктів освіти і науки в оренду і така передача не є підставою для визнання спірного договору оренди недійсним. Суд апеляційної інстанції не погоджується з такими доводами апелянта, з урахуванням наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені ст. 203 ЦК України, відповідно до якої: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч. 1 ст. 207 ГК України, господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Отже, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб'єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

Частина 1 ст. 283 ГК України визначає, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ч. 5 ст. 283 ГК України законом може бути встановлено перелік державних та комунальних підприємств, цілісні майнові комплекси яких не можуть бути об'єктом оренди.

Як зазначалось вище, за умовами спірного договору об'єктом оренди є нежитлове приміщення, площею 1858,0 кв.м., що знаходиться на 1-му та 2-му поверхах нежитлової будівлі дошкільного навчального закладу №231 по вул. Петра Панча, 7-Б в м. Києві передане відповідачу для розміщення бюджетної установи (Оболонського районного центру зайнятості).

Частиною 5 ст. 63 Закону України "Про освіту" чинного на час укладення спірного договору) встановлено, що об'єкти освіти і науки, що фінансуються з бюджету, а також підрозділи, технологічно пов'язані з навчальним та науковим процесом, не підлягають приватизації, перепрофілюванню або використанню не за призначенням.

При цьому, виходячи з аналізу норм ст. 61, ч. ч. 1, 5 ст. 63 Закону України "Про освіту", об'єкт освіти - це не тільки навчальний заклад, а й будівлі, споруди, землі, комунікації, обладнання та інші цінності підприємств системи освіти.

Статтею 61 Закону України "Про освіту" передбачено, що додатковими джерелами фінансування навчальних закладів, заснованих в тому числі на комунальній власності, можуть бути доходи від надання в оренду приміщень. Однак, оренда приміщень у них дозволяється у випадках, якщо об'єкт використовується за цільовим призначенням - для навчально-виховного процесу.

У пункті 8 Переліку платних послуг, які можуть надаватися навчальними закладами, іншими установами та закладами системи освіти, що належать до державної та комунальної форми власності, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 27.08.2010 №796, в категорії "Інші послуги" вказано, що надання в оренду будівель, споруд, окремих тимчасово вільних приміщень і площ, іншого рухомого та нерухомого майна або обладнання, що тимчасово не використовується у навчально-виховній, навчально-виробничій, науковій діяльності, у разі, коли це не погіршує соціально-побутових умов осіб, що навчаються або працюють у навчальному закладі. Водночас, передача в оренду об'єктів освіти можлива у разі відсутності законодавчо визначених заборон.

Таким чином, вирішальним в аспекті дотримання вимог ч.5 ст. 63 Закону України "Про освіту" законодавець визначає обов'язкове використання об'єктів освіти і науки, що фінансуються з бюджету, за цільовим призначенням, тобто тісну пов'язаність з навчально-виховним процесом мети такого використання (в тому числі на умовах оренди).

Забороняючи "використання не за призначенням" (ч. 5 ст. 63 Закону України "Про освіту"), законодавство не містить чіткого визначення, яке використання може кваліфікуватися таким, що буде суперечити призначенню. Тому законна мета норми ч. 5 ст. 63 Закону України "Про освіту" не допустити такого використання об'єкту освіти, яке буде суперечити призначенню такого об'єкту з огляду на освітній, навчально-виховній, навчально-виробничий, науковий характер діяльності закладу освіти.

Згідно приписів ст. 28, 29 Закону України "Про освіту" система освіти складається із навчальних закладів, наукових, науково-методичних і методичних установ, науково-виробничих підприємств, державних і місцевих органів управління освітою та самоврядування в галузі освіти.

Структура освіти включає: дошкільну освіту, загальну середню освіту, позашкільну освіту, професійно-технічну освіту, вищу освіту, післядипломну освіту та самоосвіту.

Згідно з ч. 5 ст. 18 Закону України "Про освіту" діяльність навчальних складів розпочинається за наявності ліцензії на здійснення діяльності, пов'язаної з наданням послуг для одержання освіти і підготовкою фахівців різних рівнів кваліфікації.

З матеріалів справи вбачається, що Київський міський центр зайнятості не є навчальним закладом та фактично не має жодного відношення до освітньої діяльності. Вказана обставина не заперечується та не була спростована відповідачем. А спірне приміщення не використовується в освітніх цілях, що відображено в п. 1.1 договору (для розміщення бюджетної установи).

Водночас, з аналізу положень статей 4, 18, 28, 29, 61, 63 Закону України "Про освіту", підпункту 2 пункту 8 Переліку платних послуг, які можуть надаватися навчальними закладами, іншими установами та закладами системи освіти, що належать до державної та комунальної форми власності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.08.2010 N796, у їх системному взаємозв'язку, вбачається, що майно об'єктів освіти може використовуватися виключно за його цільовим призначенням. Мета використання майна об'єкту освіти (у тому числі на умовах оренди) повинна узгоджуватися з метою його створення, тобто мати тісну пов'язаність з навчально-виховним процесом з урахуванням типу відповідного навчального закладу (дитячий садок, школа, університет тощо). В цій частині суд апеляційної інстанції на підставі ч. 4 ст. 236 ГПК України враховує висновки Верховного Суду 20 лютого 2018 року справа № 910/9914/17.

Тоді як майно (нежитлове приміщення площею 1 858, 0 кв. м., що знаходиться на 1-му та 2-му поверхах нежитлової будівлі дошкільного навчального закладу №231 по вул. Петра Панча, 7-Б в м. Києві), яке передане в оренду, є частиною будівлі дошкільного навчального закладу та перебуває на балансі Управління освіти Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації, в порушення наведених норм законодавства, було передано в оренду відповідачу з метою розміщення бюджетної установи (Оболонського районного центру зайнятості).

А тому передача спірного приміщення відбулась з порушенням норм чинного (на час укладення договору) законодавства.

Також Північний апеляційний господарський суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що ухвало Господарського суду міста Києва від 10.08.2018, зокрема, було залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Оболонську районну філію Київського міського центру зайнятості (код 41752833).

За запитом відомостей у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за кодом « 41752833» повідомляється: «за Вашим запитом нічого не знайдено».

У справах позовного провадження учасниками справи є сторони та треті особи ч. 1 ст. 41 ГПК України).

Поняття процесуальної правоздатності та процесуальної дієздатності визначено ст. 44 ГПК України, згідно з ч. 1, 5 якої усі фізичні і юридичні особи здатні мати процесуальні права та обов'язки сторони, третьої особи, заявника, боржника (процесуальна правоздатність). Юридична особа набуває процесуальних прав та обов'язків у порядку, встановленому законом, і здійснює їх через свого представника.

Відповідно до ч. 2 ст. 80 Цивільного кодексу України юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді.

Доказів на підтвердження факту наявності у третьої особи статусу юридичної особи та, відповідно, наявність процесуальної правоздатності та процесуальної дієздатності, матеріали справи не містять. Тому суд першої інстанції помилково залучив до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог Оболонську районну філію Київського міського центру зайнятості. Водночас, таке порушення не призвело до ухвалення незаконного рішення.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 18.12.2018 у справі №904/10591/17.

8. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду, що передача відповідачу спірного приміщення відбувалась з порушенням приписів ст. 63 ЗУ «Про освіту» (в редакції, чинній на момент укладення договору), а тому позовні вимоги були правомірно задоволені судом першої інстанції. Відповідно, правильним є висновок суду першої інстанції також в частині повернення спірного приміщення.

Отже, керуючись ст. 2, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276 ГПК України - суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність залишення апеляційної скарги у даній справі без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

9. Судові витрати

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги по суті, понесені судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції (судовий збір) покладаються на апелянта в порядку ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. 2, 129, 269, 270 п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, 281 - 283 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Київського міського центру зайнятості на рішення Господарського суду міста Києва від 13.11.2018 у справі № 910/9750/18 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 13.11.2018 у справі № 910/9750/18 - залишити без змін.

3. Судові витрати, у зв'язку з переглядом рішення у суді апеляційної інстанції, покласти на Київський міський центр зайнятості.

4. Матеріали справи № 910/9750/18 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку, передбаченому ст. 286 - 291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено - 26.02.2019

Головуючий суддя О.М. Коротун

Судді Л.Г. Смірнова

Є.Ю. Пономаренко