РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

18.02.2019Справа № 910/16494/18
За позовом Акціонерного товариства "Завод залізобетонних конструкцій ім.Світлани Ковальської "

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельно-фінансова компанія "Партнер ЛТД"

2) ОСОБА_1

про стягнення 134 323,97 грн.

Суддя Усатенко І.В.

Секретар судового засідання Микитин О.В.

Представники сторін: не з'явились

В судовому засіданні 18.02.2019 на підставі ст.240 ГПК України прийнято скорочене рішення суду.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулось з позовом Акціонерне товариство "Завод залізобетонних конструкцій ім. Світлани Ковальської" до товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельно-фінансова компанія "Партнер ЛТД", ОСОБА_1 про стягнення 134323,97 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не виконав взяті на себе за договором поставки № 915 від 21.03.2017 зобов"язання по оплаті поставленого позивачем товару, в зв"язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 134323,97 грн, в тому числі основний борг у розмірі 110104,09 грн, штраф у розмірі 22020,81 грн, 3% річних у розмірі 2199,07 грн, яку позивач просить стягнути у судовому порядку. Крім того, оскільки, зобов"язання покупця за договором поставки були забезпечені порукою, позивач просить стягнути борг з боржника та поручителя солідарно.

Ухвалою суду від 17.12.2018 відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання на 24.01.2019.

Через канцелярію суду 10.01.2019 від Державної міграційної служби надійшла відповідь, в якій зазначено, що місцем проживання ОСОБА_1 є: АДРЕСА_1.

Судове засідання 24.01.2019 не відбулось, у зв'язку з перебуванням судді Усатенко І.В. на лікарняному.

Ухвалою суду від 29.01.2019 призначено судове засідання у справі на 07.02.2019.

В судовому засіданні 07.02.2019 оголошено перерву до 18.02.2019.

11.02.2019 через канцелярію суду від позивача надійшли пояснення до якого долучені додаткові докази.

В судове засідання 18.02.2019 представники учасників справи не з'явились, про причини неявки суд не повідомили, про дату та час судового розгляду були повідомлені належним чином.

Відповідачі були належним чином повідомлені про розгляд даної справи, оскільки, ухвали суду направлялись відповідачам за їх місцезнаходженням (місце проживання) та були отримані, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень, долученими до матеріалів справи.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що відповідачі не скористались наданими їм процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ч.1 статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч.1 статті 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частина 2 статті 509 ЦК України передбачає, що зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

21.03.2017 між Публічним акціонерним товариством "Завод залізобетонних конструкцій ім. Світлани Ковальської" (змінено найменування на Акціонерне товариство "Завод залізобетонних конструкцій ім. Світлани Ковальської") (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія Партнер ЛТД" (покупець) укладено договір поставки товару № 915, за умовами якого постачальник зобов'язується в порядку та на умовах, визначених договором, передати у власність покупцю замовлений товар, (бетон, бетонні і залізобетонні вироби та конструкції, інший товар, відповідно до прайс-листа постачальника, далі товар), а покупець зобов'язується своєчасно прийняти замовлений товар, та здійснити його оплату на умовах даного договору. Предметом поставки є товар згідно переднього замовлення (п. 1.1, 1.2 договору).

Ціна таль кість товару, що підлягають виготовленню і поставці, його часткове співвідношення (асортимент, сортамент, номенклатуру) за сортами. Групами, підгрупами. Видами. Марками, типами визначаються у заявках покупця, рахунках-фактурах постачальника та накладних (товарно-транспортних, фактичних або видаткових). Загальна кількість товару остаточно визначається по фактично прийнятій кількості, згідно видаткових накладних та товарно-транспортних накладних. (п. 2.1, 2.2. Договору).

Відповідно до пункту 3.1 договору загальна сума цього договору складає загальну вартість поставленого товару, яка зазначена у всіх видаткових накладних постачальника.

Товар постачається Покупцю у строки, кількості та на умовах, визначених в заявках Покупця, попередні узгоджених з Постачальником ( у разі надання Покупцю відстрочки на оплату), або з моменту надходження коштів за Товар на банківський рахунок Постачальника ( у разі попередньої оплати). Відпуск товару здійснюється за вільними цінами згідно ст. 190 Господарського Кодексу України. Ціна товару, що постачається згідно цього Договору, вказується Постачальником у накладних на відпуск товару та/або рахунках-фактурах. Покупець отримує товар за ціною Постачальника, встановленою на момент відвантаження товару. Оплата здійснюється Покупцем на підставі цього Договору та рахунків-фактур, виставлених Постачальником на вартість товару. При здійсненні розрахунків Покупець зобов'язаний зазначити в платіжному документі номер та дату даного Договору. Покупець зобов'язаний здійснити попередню оплату на розрахунковий рахунок Постачальника за кожну партію Товару, що постачається протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту виставлення рахунку-фактури Постачальником. Постачальником у черговості, встановленій ст. 534 Цивільного Кодексу України. Постачальник здійснює поставку товару Покупцю за цим Договором, тільки в разі внесення останнім попередньої оплати за Товар, що постачається. В порядку виключення, Постачальник має право надати Покупцю відстрочку оплати за товар на термін до 5 ( п'яти ) банківських днів. Покупець зобов'язаний оплатити отриманий товар протягом 5 (п'яти ) банківських днів з моменту його поставки, згідно умов розділу 5 та п.6.1. даного Договору. (п. 6.1, 7.1, 7.2, 7.6, 7.7, 7.10, 7.11 договору).

Відповідно до п. 8.2, 8.4 за прострочення платежу покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми прострочення платежу за кожен день прострочення. У разі порушення покупцем строку платежу. Встановленого п. 7.11 цього договору. більше ніж на 5 банківських днів покупець зобов'язаний сплатити крім пені штраф у розмірі 20% від суми простроченого платежу.

Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін та діє до 31.12.2017, а в частині взаєморозрахунків - до повного розрахунку між сторонами. Якщо за 1 місяць до закінчення терміну дії цього договору жодна зі сторін не повідомила іншу сторону про свій намір припинити дію договору, його дія автоматично продовжується на кожний наступний календарний рік на тих самих умовах. (п. 10.1 Договору).

На підтвердження поставки товару позивачем долучено до матеріалів справи накладні, підписані та скріплені печатками контрагентів за договором: № 1/08312 від 06.03.2018 на суму 1169,75 грн, № 5/06697 від 07.03.2018 на суму 74175,29 грн, № 5/06831 від 10.03.2018 на суму 33089,72 грн, № 5/07744 від 21.03.2018 на суму 200082,20 грн, № 5/07710 від 21.03.2018 на суму 32981,90 грн, № 5/08679 від 22.03.2018 на суму 32788,62 грн, № 5/08678 від 22.03.2018 на суму 28840,62 грн, № 5/09040 від 22.03.2018 на суму 13079,53 грн, № 5/09656 від 23.03.2018 на суму 65577,24 грн, № 5/09660 від 23.03.2018 на суму 32788,62 грн,№ 5/09736 від 26.03.2018 на суму 65577,24 грн, № 5/09249 від 31.03.2018 на суму 37512,05 грн, № 5/11345 від 04.04.2018 на суму 11827,22 грн. З поданих накладних вбачається поставка товару на загальну суму 629490,00 грн.

Позивачем до матеріалів справи долучено акт звірки взаємних розрахунків за період з 01.04.018 по 30.04.2018 між позивачем та відповідачем по договору № 915 від 21.03.2017. Згідно акту звірки початкове сальдо станом на 01.04.2018 становило 583276,87 грн дебіторської заборгованості позивача. А кінцеве сальдо станом на 30.04.2018 становило 465104,09 грн дебіторської заборгованості позивача.

Позивач надав до матеріалів справи докази часткової оплати вартості отриманого товару - банківські виписки, на загальну суму 697000,00 грн. за період з 28.02.2018 по 15.11.2018.

Отже з поданих позивачем доказів вбачається, що станом на 01.03.2018 у відповідача 1 існувала перед позивачем заборгованість у розмірі 177614,09 грн, протягом березня та квітня 2018 року позивач постави відповідачу 1 товар на загальну суму 629490,00 грн, в зв'язку з чим загальна сума поставленого товару склала 807104,09 грн. Протягом березня-листопада 2018 року відповідачем 1 було сплачено 697000,00 грн за отриманий товар, а тому сума неоплаченого товару станом на день розгляду справи становить 110104,09 грн.

Позивач звернувся до відповідача 1 з претензією № 441 від 25.05.2018, в якій посилався на п. 7.11 договору про строки оплати товару та просив сплатити боргу у розмірі 435104,09 грн. Позивач також звернувся до відповідача 2 з претензією № 464 від 01.06.2018, в якій повідомляв про заборгованість відповідача 1 та зазначав, що у разі не погашення її боржником, позивач змушений буде звернутись з відповідною вимогою до поручителя.

Відповідач 1 надав відповідь за № 184 від 07.06.2018 на претензію позивача, в якій визнавав борг та гарантував його погасити у строк до 30.09.2018.

За змістом ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

За приписами ст. ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають, зокрема, з договору.

Згідно зі ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За своїм змістом та правовою природою укладений сторонами договір є договором поставки, який підпадає під правове регулювання норм статті 712 Цивільного кодексу України та статей 264-271 Господарського кодексу України. В частині, що не суперечить договору, до вказаного правочину також застосовуються норми Цивільного кодексу України, які регулюють правила купівлі-продажу (статті 655-697 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Матеріалами справи підтверджується факт постачання позивачем товару на суму 110104,09 грн., внаслідок чого у відповідача виникло зобов'язання вказаний товар оплатити.

Згідно з ч. 1 ст. 691 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Частиною 1 ст. 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З договору вбачається, що сторонами обумовлено 100% попередню оплату, проте, п. 7.11 договору сторони обумовили можливість оплати товару після його поставки, і з огляду на факт поставки без здійснення попередньої оплати та посилання позивача у претензії саме на п. 7.11 договору щодо строків поставки, суд вбачає що до правовідносин сторін застосовується саме пункт договору, який визначає. Що товар має бути оплачений протягом 5 банківських днів з моменту поставки товару.

Отже, з урахуванням положень ст. 530 Цивільного кодексу України та пункту 7.11 Договору, оплата товару за видатковою накладною від 26.03.2018 мала бути здійснена до 02.04.2018 включно, відповідач є таким, що прострочив оплату з 03.04.2018. Оплата товару за видатковою накладною від 31.03.2018 мала бути здійснена до 06.04.2018 включно, відповідач є таким, що прострочив оплату товару з 07.04.2018. Оплата товару за видатковою накладною від 04.04.2018 мала бути здійснена до 11.04.2018 включно, відповідач є таким, що прострочив оплату товару з 12.04.2018. Відтак, станом на час розгляду справи строк виконання відповідачем грошових зобов'язань, щодо яких заявлено позов, настав.

В зв'язку з частковою оплатою товару відповідачем 1 сума боргу становить 110104,09 грн

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Отже, станом на день звернення до суду заборгованість відповідачем не сплачена та становить 110104,09 грн.

Враховуючи наведене вище, приймаючи до уваги, що відповідачем 1 не спростовано факту порушення взятих на себе грошових зобов'язань, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості підлягають задоволенню у повному обсязі на суму 110104,09 грн.

Також позивачем заявлено вимоги про стягнення 3% річних в сумі 2199,07 грн. за період з 09.04.2018 по 07.12.2018 та штраф у розмірі 22020,81 грн.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд відзначає, що позивачем невірно визначено період нарахування 3 % річних, оскільки, строк оплати визначається на підстав п. 7.11 договору, а не п. 7.7 договору, який передбачає попередню оплату. Суд перерахував суму 3% річних за період з 09.04.2018 по видаткових накладних, по яким прострочення мало місце з 03.04.2018 та 07.04.2018, оскільки, суд не може на підставі ст. 237 ГПК України виходити за межі позовних вимог, в тому числі і щодо періоду нарахування санкцій. На загальну суму боргу 110104,09 грн суд розрахував 3% річних з 12.04.2018 і по 07.12.2018 (кінцеву дату розрахунку визначив позивач). Згідно перерахунку суду сума 3% річних становить 2196,21 грн і підлягає стягненню з відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Невиконання зобов'язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) ст. 610 Цивільного кодексу України кваліфікує як порушення зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Так, відповідно до ст. 230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до п. 8.2, 8.4 за прострочення платежу покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми прострочення платежу за кожен день прострочення. У разі порушення покупцем строку платежу. Встановленого п. 7.11 цього договору. більше ніж на 5 банківських днів покупець зобов'язаний сплатити крім пені штраф у розмірі 20% від суми простроченого платежу.

Суд звертає увагу позивача, що ним в поясненнях невірно вказано пункт договору за невиконання якого передбачено стягнення штрафу (помилково п. 7.7, а не п. 7.11, як визначено договором). Проте, оскільки, як встановлено судом, оплата товару мала бути здійснена згідно умов п. 7.11 договору, і строки визначені ним були порушені, суд вбачає підстави для стягнення з відповідача штрафу у визначеному позивачем розмірі - 22020,81 грн, оскільки, його розрахунок є обгрунтованим та арифметично вірним.

Щодо вимог до відповідача 2, суд зазначає наступне.

31.03.2017 між Публічним акціонерним товариством "Завод залізобетонних конструкцій ім.. Світлани Ковальської" (кредитор) та громадянином ОСОБА_1 (поручитель) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Будівельно-фінансова компанія Партнер ЛТД" (боржник) відповідно до якого Поручитель зобов'язується перед Кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за порушення Боржником зобов'язань, що випливають з Договору поставки № 915 від «21» березня 2017 р., укладеного між Боржником та Кредитором, а також укладених в його рамках додаткових угод, укладених або які можуть бути укладені в подальшому (надалі разом - Договір поставки). Сторони Договору встановлюють, що зобов'язання Поручителя перед Кредитором є безумовними і ніяких інших умов, крім передбачених ним Договором, не потребують. Поручитель ознайомлений з усіма без винятку умовами Договору поставки, зокрема тими, що стосуються предмету Договору поставки, обов'язків сторін, порядком виконання Договору поставки, відповідальності сторін за порушення умов Договору поставки, строком його дії, порядком набрання чинності та порядком розірвання тощо, та жодних заперечень, а також непорозумінь щодо його положень не має.

За цим Договором забезпечується виконання Боржником зобов'язань за Договором поставки, а саме зобов'язання по оплаті: поставленого на підставі Договору поставки товару в порядку та строки передбачені Договором поставки (Основне зобов'язання); неустойки (пені, штрафів) у розмірі, в строки та в порядку, що визначені Договором поставки; витрат Кредитора, пов'язаних з пред'явленням вимог і отриманням виконання за Договором поставки, та збитків Кредитора, завданих внаслідок порушення Боржником умов Договору поставки. Поручитель відповідає перед Кредитором: за виконання Основного зобов'язання Боржником (п. 2.1.1. цього Договору) згідно Договору поставки, при цьому обсяг відповідальності Поручителя обмежується сумою: 300 000,00 грн. (триста тисяч гривень 00 копійок), незалежно від строків та інших умов виникнення заборгованості Боржника за поставлений йому Кредитором товар згідно з Договором поставки; в частині, що передбачена п. 2.1.2 та 2.1.3 цього договору у повному обсязі без обмеження суми ( п. 2.1, 2.2 договору).

Тобто відповідальність поручителя щодо суми основного боргу обмежується 300000,00 грн, а щодо стягнення штрафних санкцій відповідальність поручителя не обмежується.

Відповідно до п. 4.1.1, 4.1.2 договору поручитель зобов'язаний у випадку невиконання боржником умов договору поставки та/або вимог кредитора, поручитель протягом 7 календарних днів з моменту пред'явлення йому письмової вимоги кредитора зобов'язується: сплатити на користь кредитора заборгованість боржника перед кредитором за товар, поставлений на підставі договору поставки, на суму, що не перевищує 300000,00 грн незалежно від строків та інших умов виникнення заборгованості боржника за поставлений йому кредитором товар згідно з договором поставки; сплатити на користь кредитора суму нарахованої останнім неустойки (пені , штрафів) у розмірі, що визначений договором поставки у повному обсязі без обмеження суми. У разі невиконання боржником та/або поручителем забезпеченого порукою зобов'язання, відповідати перед кредитором разом з боржником всім своїм майном, на яке згідно з чинним законодавством може бути звернено стягнення.

Кредитор має право: у разі невиконання боржником та/або поручителем забезпеченого порукою зобов'язання звернути стягнення на все майно боржника та поручителя, як солідарних боржників, згідно з чинним законодавством України (п. 4.4.1 договору).

Відповідно до п. 7.2 договору він набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та діє до настання однієї з наступних обставин: виконання у повному обсязі боржником зобов'язання, забезпеченого порукою; погашення поручителем у повному обсязі заборгованості боржника за договором поставки у порядку, на умовах та в строки, визначені цим договором; якщо кредитор протягом 3 років з дня настання терміну виконання зобов'язань за договором поставки не пред'явить вимоги до поручителя.

Судом встановлено, що боржник не виконав свої грошові зобов'язання за договором поставки на суму 110104,29 грн, в зв'язку з чим позивач просить стягнути з поручителя суму основного боргу та штраф та 3 % річних.

Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які за одним чи за декількома договорами поруки поручилися перед кредитором за виконання боржником одного і того самого зобов'язання, є солідарними боржниками і відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до ст. 555 ЦК України у разі одержання вимоги кредитора поручитель зобов'язаний повідомити про це боржника, а в разі пред'явлення до нього позову - подати клопотання про залучення боржника до участі у справі. Якщо поручитель не повідомить боржника про вимогу кредитора і сам виконає зобов'язання, боржник має право висунути проти вимоги поручителя всі заперечення, які він мав проти вимоги кредитора. Поручитель має право висунути проти вимоги кредитора заперечення, які міг би висунути сам боржник, за умови, що ці заперечення не пов'язані з особою боржника. Поручитель має право висунути ці заперечення також у разі, якщо боржник відмовився від них або визнав свій борг.

Відповідно до п. 3.1.10, 4.6 договору поруки поручитель володіє всією необхідною інформацією про боржника, його правовий статус та фінансовий стан, у тому числі щодо його платоспроможності здійснювати виконання зобов'язань за договором поставки, а також має всі можливості для самостійного, без участі кредитора, отримання інформації щодо стану виконання боржником своїх зобов'язань за договором поставки. Кредитор не має будь-яких обов'язків за цим договором і не несе будь-якої відповідальності перед поручителем за надання, не надання поручителю інформації та документів про боржника, його фінансовий стан, правовий статус, спроможність здійснювати виконання своїх зобов'язань і стан фактичного виконання зобов'язань за договором поставки, за винятком документів та інформації, передбаченої договором.

Отже згідно умов договору поручитель обізнаний з фінансовим станом боржника та має можливість самостійно отримувати інформацію щодо стану виконання зобов'язань за договором поставки боржником. Позивач своїм листом повідомляв поручителя про існування заборгованості за договором поставки у боржника. Відповідач 2 не спростував обставин щодо його обізнаності з приводу стану розрахунків за договором поставки та існування у боржника перед позивачем заборгованості, яку він як поручитель зобов'язався сплачувати, в тому числі зі штрафними санкціями.

Згідно ст. 75 ГПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Отже визнані позивачем у заявах по суті спору обставини щодо повідомлення відповідача 2 (поручителя) про наявність заборгованості у боржника та не виконання ним своїх грошових зобов'язань за договором поставки, в зв'язку з чим кредитор наділений правом звернутися до поручителя з вимогою про сплату заборгованості та штрафних санкцій на підставі договору поруки, не спростовані відповідачем 2, а тому не підлягають доказуванню.

Відповідач 2 не спростував існування його обов'язку, який він взяв на себе згідно договору поруки.

За таких умов, суд вбачає, що позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню частково, з урахуванням визначеного судом розміру 3% річних.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами частин 1, 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з частиною 1 статті 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами, за визначенням частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Разом з цим, всупереч викладеним вище нормам закону, відповідачами не було подано до суду відзиву на позовну заяву та не спростовано наданих позивачем доказів, зокрема, не надано до матеріалів справи будь-яких належних та допустимих доказів погашення заборгованості в розмірі 110104,29 грн.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до положень ст. 2 Господарського процесуального кодексу України (далі за текстом - ГПК України) завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 ГПК України. Згідно зі ст. 79 ГПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідачі в спростування, заявлених позивачем обставин не надав жодних доказів та заперечень та не скористався правом на подання відзиву. Про наслідки не надання відзиву у встановлений законом строк відповідачі були повідомлені судом.

З вищезазначеного вбачається, що позов підлягає частковому задоволенню.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, ст.ст. 74, 76, 77, 123, 129, 237, 238, 239, 240, 241 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю Будівельно-фінансова компанія "Партнер ЛТД" (01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, буд. 26; ідентифікаційний код 40107910) та ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, паспорт серія НОМЕР_2, виданий Подільським РУ ГУ МВС України у м. Києві 29.04.2005, ідентифікаційний код НОМЕР_1, дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1) на користь Акціонерного товариства "Завод залізобетонних конструкцій ім.. Світлани Ковальської" (01013, м. Київ, вулиця Будіндустрії, будинок 7; ідентифікаційний код 05523398) суму боргу у розмірі 110104 (сто десять тисяч сто чотири) грн. 09 коп.; штраф у розмірі 22020 (двадцять дві тисячі двадцять) грн 81 коп., 3% річних у розмірі 2196 (дві тисячі сто дев'яносто шість) грн 21 коп.; витрати по сплаті судового збору в сумі 2014 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн. 72 коп.

3. В частині позовних вимог про стягнення солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю Будівельно-фінансова компанія "Партнер ЛТД" (01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, буд. 26; ідентифікаційний код 40107910) та ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, паспорт серія НОМЕР_2, виданий Подільським РУ ГУ МВС України у м. Києві 29.04.2005, ідентифікаційний код НОМЕР_1, дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1) на користь Акціонерного товариства "Завод залізобетонних конструкцій ім.. Світлани Ковальської" (01013, м. Київ, вулиця Будіндустрії, будинок 7; ідентифікаційний код 05523398) суми 3% річних у розмірі 2,86 грн. - відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати накази.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Повне рішення складено 27.02.2019

Суддя І.В.Усатенко