УХВАЛА

м. Київ

25.02.2019Справа № 910/16804/18

За позовом ОСОБА_1

до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче

підприємство «Світло»

2. Товариства з обмеженою відповідальністю «Я Р Д»

про визнання недійсним Договору та визнання незаконною передачу нерухомого

майна

Суддя Літвінова М.Є.

Без виклику представників учасників справи.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково - виробниче підприємство "Світло" (далі - відповідач-1) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Я Р Д" (далі - відповідач-2) про:

- визнання недійсним (нікчемним) Договору про спільну діяльність від 15 січня 2016 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Світло" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Я Р Д";

- визнання незаконною передачу Товариством з обмеженою відповідальністю "Науково - виробниче підприємство "Світло" нежилих приміщень на 1-му, ІІ-му та мансардному поверхах в літ. Б загальною площею 2455,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, Товариству з обмеженою відповідальністю "Я Р Д".

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач вказує на те, що його права як учасника Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково - виробниче підприємство "Світло" порушені, оскільки нежитлові приміщення вибули з володіння, користування і розпорядження Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково - виробниче підприємство "Світло", всі фактичні дії щодо вказаних нежитлових приміщень здійснює одноособово Товариство з обмеженою відповідальністю "Я Р Д", що призводить до збиткової діяльності товариства.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 21.12.2018 відкрито провадження у справі № 910/16804/18, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 28.01.2019 року.

14 січня 2019 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником відповідача-1 подано відзив на позовну заяву та додаткові документи для долучення до матеріалів справи.

14 січня 2019 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником відповідача-2 подано відзив на позовну заяву та додаткові документи для долучення до матеріалів справи.

15 січня 2019 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва позивачем подано заяву про забезпечення позову.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 17.01.2019 відмовлено у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову.

23 січня 2019 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва позивачем подано відповідь на відзив, а також клопотання про призначення судової експертизи.

25 січня 2019 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва позивачем подано клопотання про витребування доказів, клопотання про залучення до участі у справі третьої особи, а також клопотання про уточнення позовних вимог.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 28.01.2019 підготовче засідання відкладено на 18.02.2019 року.

15 лютого 2019 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником відповідача-1 подано клопотання про відкладення розгляду справи.

18 лютого 2019 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва позивачем подано клопотання про залучення до участі у справі співвідповідача та збільшення позовних вимог, а також клопотання про допит свідка.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 18.02.2019 підготовче засідання відкладено на 06.03.2019 року.

21 лютого 2019 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва позивачем подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нежилі приміщення на І-му, ІІ-му та мансардному поверхах в літ. Б загальною площею 2455,7 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, а також заборони ТОВ «Я Р Д» передавати в оренду, здійснювати реконструкцію, перепланування, розширення площі нежилих приміщень на І-му, ІІ-му та мансардному поверхах в літ. Б загальною площею 2 455,7 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 до набрання рішенням суду законної сили.

Відповідно до частини 1 статті 138 Господарського процесуального кодексу України заява про забезпечення позову подається:

1) до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо;

2) одночасно з пред'явленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом;

3) після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа.

Частиною 1 статті 140 Господарського процесуального кодексу України визначено, що заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Розглянувши подану ОСОБА_1 заяву про забезпечення позову, суд вирішив відмовити у задоволенні означеної заяви, враховуючи наступне.

Так, положеннями статті 136 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до частини 1 статті 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

3) встановленням обов'язку вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов'язання;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку;

6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту;

7) передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору;

8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об'єкти інтелектуальної власності;

9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина 4 статті 137 Господарського процесуального кодексу).

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Отже, умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Суд зазначає, що обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та як наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Разом з тим, статтею 129 Конституції України визначено принципи рівності усіх учасників процесу перед законом і судом, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, як одні з основних засад судочинства.

Отже, будь-яке рішення господарського суду повинно прийматися з дотриманням зазначених принципів, які виражені також у статтях Господарського процесуального кодексу України.

Принцип рівності перед законом і судом в процесуальному аспекті означає рівність суб'єктивних процесуальних прав усіх учасників судового процесу незалежно від їх особистих якостей (правового статусу, майнового стану), визначення процесуального становища учасників судочинства тільки процесуальним законодавством і ніяким іншим, визначення процесуального порядку розгляду справ певною процесуальною формою.

В матеріальному аспекті принцип рівності повинен розумітися так, що до всіх учасників процесу матеріальний закон має застосовуватися однаково (право є застосуванням рівного масштабу до різних осіб).

Принцип змагальності сторін полягає в тому, що сторони в процесі зобов'язані в процесуальній формі довести свою правоту за допомогою поданих ними доказів переконати суд в обґрунтованості своїх вимог чи заперечень.

Частиною 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Таким чином, сторона, яка звертається з заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 ГПК, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу забезпечення позову. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Обґрунтовуючи необхідність забезпечення позову позивач вказує на те, що із сайту « 24tv.ua» йому стало відомо, що 09 лютого у місті Києві за адресою вулиця Казимира Малевича, 86-Б сталася пожежа, яка почалась на третьому мансардному поверсі та швидко перейшла на покрівлю будинку, де вогонь став ще сильнішим та охопив територію близько 200 м.кв. В результаті пожежі пошкоджено та знищено меблі, оргтехніку, дерев'яні конструкції, перекриття та покрівлю офісної будівлі. Згідно відповіді Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у м. Києві від 19.02.2019 № 65/18/977 підтверджено факт пожежі та визначено матеріальні збитки на суму 559 165, 00 грн. (прямий збиток 100 000, 00 грн., побічний збиток 429 165, 00 грн.). Серед причин пожежі Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у м. Києві зазначає виникнення аварійних режимів роботи в електромережі через утворення великих перехідних опорів, що вказує на те, що ТОВ «Я Р Д», у розпорядженні якого знаходиться нежитлові приміщення, не здійснив жодних заходів щодо уникнення та попередження таких аварійних режимів, а отже недбало ставиться до майна ТОВ «НВП «Світло». З урахуванням того, що в результаті фактично незаконного відчуження нерухомості ТОВ «НВП «Світло» на користь ТОВ «Я Р Д» останнє без належного контролю та сумлінності, суто з метою отримання значної матеріальної вигоди від орендної плати за приміщення від третіх осіб, не вживши заходів до попередження аварійних режимів використання електромережі, допустило пошкодження приміщень на значну суму, що в подальшому може призвести до неможливості передачі приміщень законному власнику ТОВ «НВП «Світло», якщо позовні вимоги буде задоволено, що значно ускладнить та фактично зробить неможливим виконання судового рішення, позивач просить суд забезпечити позов шляхом накладення арешту на нежилі приміщення та заборони ТОВ «Я Р Д» передвати їх в оренду, здійснювати реконструкцію, перепланування, розширення площі до набрання рішенням суду законної сили.

Проте, на переконання суду, наведені позивачем обставини самі по собі не є достатньою підставою в розумінні статті 136 Господарського процесуального кодексу України для забезпечення позову.

Крім того, позивачем не зазначено, яким чином накладення арешту на спірні нежитлові приміщення гарантує їх збереження в належному стані та унеможливить подальше пошкодження.

Таким чином, за висновком суду, позивач лише формально посилається на потенційну неможливість передачі спірних приміщень законному власнику ТОВ «НВП «Світло» у разі задоволення позову і не наводить жодного обґрунтування наявності правових підстав (з посиланням на відповідні докази) для застосування заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту та заборону вчиняти певні дії щодо нежилого приміщення.

Враховуючи вищевикладене, позивачем не надано будь-яких належних доказів на підтвердження того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Приймаючи до уваги те, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам заявника до ухвалення рішення у справі, дані про неможливість захисту прав, свобод та інтересів заявника без вжиття таких заходів також не наведені, суд не вбачає підстав для задоволення даної заяви про забезпечення позову.

Враховуючи вищевикладені обставини, виходячи з вимог процесуального закону, який регулює підстави забезпечення позову та заходи забезпечення позову, зокрема з вимог статей 136, 137 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні поданої позивачем заяви про забезпечення позову з огляду на відсутність доказів та обґрунтованих мотивів, які б могли свідчити, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів заявника, за захистом яких він звернувся до суду.

Керуючись статтями 136-140, 234 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва,-

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

2. Ухвала набирає законної сили 25.02.2019 року та може бути оскаржена в порядку, передбаченому Господарським процесуальним кодексом України.

Суддя М.Є. Літвінова