СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" лютого 2019 р. Справа № 917/67/18

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Склярук О.І., суддя Дучал Н.М. , суддя Сіверін В.І. ,

при секретарі судового засідання Стойки О.В.,

за участю представників сторін:

від позивача: Корнієнко В.І. особисто керівник за витягом,

від відповідача: Семенко Б.М. адвокат за ордером (з'явився у приміщенні Господарського суду Полтавської області, однак з технічних причин відеоконференція не відбулась),

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача за вх. №1031 П/1 на рішення господарського суду Полтавської області від 09.10.18 (повний текст складено 26.10.2018р., головуючий суддя Солодюк О.В.) у справі № 917/67/18

за позовом Селянського фермерського господарства "Корнієнко", с. Ялосовецьке Полтавської області,

до Ялосовецької сільської ради, с. Ялосовецьке Полтавської області,

про визнання поновленим договору оренди землі

ВСТАНОВИЛА:

Селянське фермерське господарство "Корнієнко" звернулося до господарського суду Полтавської області з позовною заявою до Ялосовецької сільської ради про визнання поновленим договору оренди землі від 01.11.2007 року, укладеного між Селянським фермерським господарством "Корнієнко" та Ялосовецькою сільською радою земельної ділянки сільськогосподарського призначення, яка знаходиться в землях комунальної власності на території Ялосовецької сільської ради, площею 21,59 га, кадастровий №:15:001:0001, строком на десять років.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що він належним чином виконував умови договору під час його дії, а також виконує їх після закінчення дії договору, користується земельною ділянкою і до нього не звертались із проханням повернути земельну ділянку після закінчення терміну договору. Позивач в установленому законом порядку та строки звертався до відповідача про поновлення договору оренди землі. Про те, відповідач позивачу відмовив у поновленні даного договору з підстав звернення за межами строку. З зазначеним твердженням позивач не погоджується, оскільки вважає, що строк дії договору необхідно обліковувати з дати його реєстрації, а не з дати його підписання. У зв'язку з тим, що протягом місяця після закінчення терміну дії договору, відповідач не надсилав позивачу листа - повідомлення - заперечення про поновлення договору оренди, позивач вважає, що договір оренди повинен бути поновлений на той самий строк і на тих самих умовах, що був укладений раніше відповідно до ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі».

13.02.2018р. позивачем до суду першої інстанції було подано заяву про забезпечення позову (вх. № 1576).

14.02.2018р. ухвалою суд вжив заходи забезпечення позову шляхом заборони відповідачеві - Ялосовецькій сільській раді Хорольського району Полтавської області, код 22535612 вчиняти дії щодо поділу земельної ділянки, яка знаходиться в землях запасу комунальної власності на території Ялосовецької сільської ради, площею 21,59 га, кадастровий № :15:001:0001, виносити рішення про надання дозволу на виготовлення проектів відведення земельної ділянки, проектів поділу земельної ділянки, їх затвердження та передання у власність чи користування або в оренду земельної ділянки до вступу в законну силу рішення суду.

01.03.2018р. ухвалою суду виправлено описки в абзацах 6, 8 описової частини та абзаці 4 мотивувальної частини ухвали про забезпечення позову від 14.02.2018р. у справі № 917/67/18. Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 26.03.2018р. у справі № 917/67/18 ухвалу господарського суду Полтавської області від 14.02.2018р. (з урахуванням ухвали про виправлення описок) у справі №917/67/18 залишено без змін.

В подальшому, позивач подав до суду заяву про уточнення позовних вимог (вх.№2300 від 01.03.2018р.), якою просив суд визнати поновленим договір оренди землі від 01 листопада 2007року, укладений між позивачем та Ялосовецькою сільською радою Хорольського району Полтавської області, земельної ділянки сільськогосподарського призначення, яка знаходиться в землях запасу комунальної власності на території Ялосовецької сільської ради, площею 21,59га, кадастровий №:15:001:0001, на умовах раніше укладеного договору.

Відповідач, у своїх відзивах на позовну заяву наполягав, що переважне право орендаря, СФГ «Корнієнко», на поновлення договору оренди землі припинилось, тому відсутні правові підстави для поновлення договору на новий строк.

09.10.2018 р. господарським судом Полтавської області по справі № 917/67/18 прийнято рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено. Суд першої інстанції прийшов до висновку, що оскільки позивачем не своєчасно було здійснено повідомлення орендодавця (відповідача по цій справі) про бажання поновити договір оренди землі, наявність відмови відповідача щодо продовження строку дії договору, про яку позивача було повідомлено протягом одного місяця, після закінчення строку дії договору, договір не може бути поновлений на підставі п.6 ст.33 Закону України «Про оренду землі»

Не погодившись з прийнятим судом першої інстанції рішенням, Селянське фермерське господарство «Корнієнко» звернулося до Харківського апеляційного господарського суду через господарський суд Полтавської області.

Відповідно до Указу Президента України № 454/2017 від 29.12.2017 «Про ліквідацію апеляційних господарських судів та утворення апеляційних господарських судів в апеляційних округах», на виконання вимог ч.6 ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», Указу Президента України № 295/2018 від 28.09.2018 р. «Про переведення суддів» та оприлюднення в газеті «Голос України» № 185 від 28.09.2018 р. повідомлення про початок роботи Східного апеляційного господарського суду, Харківський апеляційний господарський суд припинив здійснювати правосуддя.

Супровідним листом господарського суду Полтавської області апеляційна скарга Селянського фермерського господарства «Корнієнко» разом з матеріалами справи № 917/67/18 була направлена на адресу Східного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 04.12.2018 р. відкрите апеляційне провадження за апеляційною скаргою позивача на рішення господарського суду Полтавської області від 09.10.2018 р. у справі № 917/67/18.

У зв'язку з відпусткою члена колегії судді Терещенко О.І. на час розгляду справи на підставі розпорядження Керівника апарату Східного апеляційного господарського суду від 27.12.2018 призначено повторний автоматизований розподіл справи.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.12.2018 сформовано колегію суддів у складі головуючий суддя Склярук О.І., суддя Дучал Н.М., суддя Хачатрян В.С.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 28.12.2018 справу №917/67/18 призначено до розгляду на 29.01.2019 р. В судовому засіданні оголошувалася перерва до 04.02.2019 р.

У зв'язку з відпусткою члена колегії судді Хачатрян В.С. на час розгляду справи на підставі розпорядження Керівника апарату Східного апеляційного господарського суду від 04.09.2019 р. призначено повторний автоматизований розподіл справи.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.02.2019 р. сформовано колегію суддів у складі головуючий суддя Склярук О.І., суддя Дучал Н.М., суддя Сіверін В.І.

У судовому засіданні , призначеному на 04.02.2019 оголошувалася перерва до 19 лютого 2019 р.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 14.02.2019 р. розгляд справи призначено за клопотанням відповідача у режимі відеоконференції на 19.02.2019 р. на 14 год.

Представник відповідача з'явився до господарського суду Полтавської області. Проте, провести судове засідання у режимі відеоконференції виявилися не можливо у зв'язку з технічними проблемами, про що було складено відповідний акт.

Враховуючи, що розгляд справи неодноразово відкладався, представники сторін висловили свої позиції, які було зафіксовано звукозаписом судового процесу, сплив строку розгляду апеляційної скарги, судова колегія вважає за можливим закінчити розгляд справи у судовому засіданні, яке було призначено на 19.02.2019 р.

В судових засіданнях, представник позивача підтримав вимоги, викладені у апеляційній скарзі. Наполягав, що строк договору оренди земельної ділянки почався обраховуватися з моменту його реєстрації, а тому він своєчасно звернувся до відповідача з листом- повідомленням про намір продовжити дію договору оренди землі на новий строк.

Представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечував з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу. Зокрема наполягав, що строк договору оренди земельної ділянки сплив 01.11.2017 р. Зазначений строк повинен був обліковуватися з моменту підписання договору, а не з моменту його реєстрації.

Відповідно до ст. 269 ГПК України, Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі. ( ст.270 ГПК України)

Заслухавши доповідь головуючого по справі (судді-доповідача), дослідивши матеріали справи, апеляційну скаргу, відзив на апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія зазначає наступне.

Судом першої інстанції встановлено та не спростовано сторонами під час апеляційного провадження.

Між Ялосовецькою сільською радою (орендодавець) та СФГ «Корнієнко» орендар) був укладений договір землі від 01.11.2007р. (а.с.9-10), відповідно до якого орендодавець надав орендарю в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, загальною площею 21,59 га, у тому числі рілля 21,59 га, яка знаходиться на території Ялосовецької сільської ради.

Земельна ділянка передається в оренду для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (п. 15 договору).

У пункті 43 Договору зазначено, що він набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації (п. 43 договору).

Відповідно до п.8 Договору, договір укладено на 10 років. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 60 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

Договір оренди землі від 01.11.2007 року зареєстрований у Хорольському РВ Полтавського РФ Центру ДЗК, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 13.02.2008р. за № 07.

31.08.2017 р. позивач звернувся з заявою до сесії Ялосовецької сільської ради про намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди на новий строк на умовах, визначених у додатковій угоді та готовність провести перемовини щодо підписання додаткової угоди (а.с.101). Про те, як вбачається з матеріалів справи, позивачем до заяви не було надано проекту додаткової угоди.

Відповідно до довідки виконкому Ялосовецької сільської ради Хорольського району Полтавської області № 02-27/97 від 28.03.2018 р. (а.с.95) за період з 01.09.2017 року по 25.10.2017 р. засідання сесії Ялосовецької сільської ради не проводилися.

В зв'язку з неявкою голови ФГ «Корнієнко» та ненадання ним необхідних документів, недостатнім вивченням питання, розгляд заяви позивача переносився двадцять першою сесією сьомого скликання Ялосовецької сільської ради 25.10.2017 р. на чергову сесію сільської ради та двадцять другою сесією сьомого скликання Ялосовецької сільської ради 14.11.2017 р. на чергову сесію сільської ради (а.с.99-100).

28.11.2017р. відповідач надіслав позивачу листа за № 458/02-26, в якому повідомив, що оскільки відповідачем, зокрема, не було надано до листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі проекту додаткової угоди , йому відмовлено у задоволенні заяви про поновлення договору оренди земельної ділянки, (а.с. 105).

Вищезазначений лист направлений позивачу відповідачем 29.11.2017 р. (а.с.106) та отриманий позивачем 30.11.2017 р. (а.с.107).

01.12.2017р. позивач звернувся до відповідача з клопотанням про поновлення договору оренди земельної ділянки загальною площею 21,5863 га, кадастровий номер :15:001:0001 розташованої на території Ялосовецької сільської ради Хорольського району Полтавської області (а.с. 96, 97).

До клопотання позивачем додано документи, зокрема, проект додаткової угоди на 2 аркушах (а.с.98), в якому позивач зазначив про строк договору оренди 7 років та орендну плату 10% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Тобто, позивач пропонував змінити істотні умови договору оренди земельної ділянки.

03.01.2018р. відповідач надіслав позивачу лист за результатами розгляду листа-клопотання про поновлення договору оренди земельної ділянки площею 21,59 га від 01.11.2007 року, в якому повідомив, що 27 грудня 2017 року на двадцять п'ятій (позачерговій) сесії сьомого скликання Ялосовецької сільської ради рішення щодо поновлення договору оренди не прийнято, а також зазначив, що сторони договору оренди земельної ділянки від 01.11.2007р. дійшли згоди щодо всіх істотних умов та скріпили договір своїми підписами. Датою закінчення строку дії договору є 01.11.2017р., бо умовами договору іншого не передбачено, а державна реєстрація не може змінювати моменту укладення договору, тобто, строк дії договору рахується від дати його підписання з урахуванням правової позиції Верховного суду України, викладеної у постанові від 19.02.2014р. у справі № 6-162цс13, постанові Вищого господарського суду України від 12.01.2017р. у справі № 912/1857/16. Таким чином, як вказує відповідач у встановлений договором термін позивач не направив повідомлення на адресу Ялосовецької сільської ради про намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк в зв'язку з чим договір оренди земельної ділянки між сторонами не поновлений, а припинив свою дію відповідно до положень ст.31 Закону України «Про оренду землі». Отже, переважне право орендаря, ФГ «Корнієнко», на поновлення договору оренди землі припинилося, тому відсутні правові підстави для поновлення договору на новий строк (а.с. 102-103).

Вищезазначений лист позивач отримав 04.01.2018 р. (а.с.109).

23.01.2018р. відповідач повторно повідомив позивача про відмову в поновленні договору оренди земельної ділянки від 01.11.2007 року з мотивів, викладених в листі відповідача від 03.01.2018 р. (а.с. 104).

У зв'язку з чим, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Як зазначалося вище, у задоволенні позову було відмовлено. Суд першої інстанції прийшов до висновку, про відсутність підстав для поновлення договору оренди землі, саме з підстав п.6 ст.33 Закону України «Про оренду землі»

Судова колегія погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно приписів ч. 5 ст. 16 Цивільного Кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Предметом позову у цій справі є вимога Селянського фермерського господарства «Корнієнко» про визнання поновленим договору оренди землі від 01.11.2007р. укладеного між Селянським фермерським господарством «Корнієнко» та Ялосовецькою сільською радою Хорольского району Полтавської області на той самий строк і на тих самих умовах на підставі частини 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі".

За змістом частини 2 статті 792 Цивільного кодексу України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Законом України "Про оренду землі" визначено умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі, а статтею 13 передбачено, що договором оренди землі є договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Статтею 33 Закону України "Про оренду землі" регламентовано поновлення договору оренди землі на новий строк як у випадку реалізації переважного права орендаря перед іншими особами (частини 1- 5 цієї норми), так і у випадку, коли орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди (частина 6 цієї норми).

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що для застосування положень частини 1 статті 33 Закону України "Про оренду землі" та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди необхідно встановити такі юридичні факти: орендар належним чином виконує свої обов'язки за договором; орендар до спливу строку договору повідомив орендодавця у встановлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив орендаря про наявність заперечень і своє рішення.

Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення із проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення (частина 5 статті 33 Закону України "Про оренду землі").

Частиною 6 статті 33 зазначеного Закону врегульовано пролонгацію договору на той самий строк і на тих самих умовах, що були передбачені договором, за наявності такого фактичного складу: користування орендарем земельною ділянкою після закінчення строку оренди і відсутність протягом одного місяця заперечення орендодавця проти такого користування (що можна кваліфікувати як "мовчазну згоду" орендодавця на пролонгацію договору).

При цьому необхідно звернути увагу, що повідомлення орендарем орендодавця про намір скористатися правом на поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі", не вимагається. Суть поновлення договору оренди згідно з цією частиною статті саме і полягає у тому, що орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку оренди, а орендодавець, відповідно, не заперечує у поновленні договору, зокрема у зв'язку з належним виконанням договору оренди землі.

Відсутність такого заперечення, як уже зазначалося, може мати прояв у "мовчазній згоді".

У контексті поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі", необхідно зауважити, що такий договір може бути поновлено виключно на тих самих умовах і на той самий строк. Тобто орендар не може вимагати поновлення договору оренди землі на інших умовах. Щодо прав та обов'язків орендодавця слід акцентувати, що він має право заперечити стосовно поновлення згідно із цією частиною статті 33 Закону України "Про оренду землі", і таке заперечення має бути заявлено саме протягом одного місяця після закінчення дії договору оренди землі, що безпосередньо випливає зі змісту частини 6 зазначеної статті.

У подальшому, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення дії договору оренди і орендодавець не надав заперечень стосовно поновлення цього договору протягом одного місяця після його закінчення, орендар має право звернутися із вимогою про визнання укладеною угоди про поновлення договору на тих самих умовах і на той самий строк. Орендодавець, у свою чергу, в будь-який час до укладення додаткової угоди стосовно поновлення договору на той самий строк і на тих самих умовах може звернутися із вимогою про звільнення земельної ділянки. Тобто договір оренди землі вважатиметься поновленим лише у разі укладення додаткової угоди, про що безпосередньо зазначено у частині 8 статті 33 Закону України "Про оренду землі". При цьому відмову або зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено у суді.

Правову позицію щодо розрізнення цих підстав було сформульовано Верховним Судом України, зокрема у постанові від 25.02.2015 у справі № 6-219цс14 і Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 10.04.2018 у справі № 594/376/17-ц.

Отже, підстави для поновлення договору оренди земельної ділянки, передбачені у частинах 1- 5 і частині 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі", не пов'язані одна з іншою.

Частиною 1 ст. 124 Земельного кодексу України (в редакції чинній на день укладення договору оренди землі від 01.11.2007 року) встановлено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

Згідно зі ст. 626 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 792 ЦК України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов'язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату.

Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Відповідно до п.8 договору оренди землі від 01.11.2007 р. договір укладено на 10 років. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 60 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

З матеріалів справи вбачається, що 31.08.2017 р. позивач звернувся до відповідача з заявою про намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк на умовах, визначених у додатковій угоді та готовність провести перемовини щодо підписання додаткової угоди.

Про те, до заяви від 31.08.2017 р. про поновлення договору оренди землі позивач не додав проект додаткової угоди.

З матеріалів справи також вбачається, що в місячний термін, встановлений ч. 5 ст. 33 Закону, позивач не надав відповідачу для розгляду заяви проекту додаткової угоди.

За період з 01.09.1017 р. до 25.10.2017 р., коли сесії Ялосовецької сільської ради не проводились (довідка, а.с. 95) до відповідача проект додаткової угоди від позивача також не надходив.

На сесії Ялосовецької сільської ради 25.10.2017 р. та 14.11.2017 р. (а.с. 99, 100) позивач не з'являвся, поважності причин неявки та письмових звернень до відповідача про відкладення розгляду заяви від 31.08.2017 р., а також проекту додаткової угоди позивач відповідачу не надсилав, в зв'язку з чим відповідач не зміг розглянути заяву позивача без проекту додаткової угоди, перевірити його на відповідність вимогам закону та узгодити з позивачем (за необхідності) істотні умови договору.

28.11.2017р. відповідач листом за № 458/02-26 повідомив позивача, що останнім до листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі не додано проекту додаткової угоди та документального підтвердження як голови фермерського господарства.

Таким чином, вищезазначеним листом відповідач відмовив позивачу у задоволенні заяви про поновлення договору оренди земельної ділянки.

Листом від 03.01.2018р. відповідач повідомив позивача про те, що строк дії договору оренди землі від 01.11.2007 р. закінчився 01.11.2017р., в зв'язку з чим переважне право позивача на поновлення договору оренди землі припинилося, тому відсутні правові підстави для поновлення договору на новий строк.

23.01.2018р. відповідачем повторно було направлено повідомлення позивачу про відмову в поновленні договору оренди земельної ділянки від 01.11.2007 року.

Таким чином, позивачем не було дотримано порядку реалізації переважного права на поновлення договору оренди землі від 01.11.2007р. на новий строк, який передбачений ч.ч. 1-5 Закону України «Про оренду землі».

Оскільки додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення не була укладена сторонами, у зв'язку з чим договір оренди землі між сторонами не є поновленим, 01.11.2017 р. цей договір припинив свою дію відповідно до положень ст. 31 Закону, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку, що позивач втратив переважне право на поновлення договору оренди землі від 01.11.2007 року.

Відповідно до ч., ч. 6,7,8 Закону у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. У цьому випадку укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі здійснюється із:

- власником земельної ділянки (щодо земель приватної власності);

- уповноваженим керівником органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування без прийняття рішення органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної або комунальної власності).

Керівник органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який уповноважений підписувати додаткову угоду до договору оренди землі щодо земельної ділянки державної або комунальної власності, визначається рішенням цього органу.

Додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов'язковому порядку.

23.01.2018 р. позивач з посиланням на ч. 6 ст.33 Закону України «Про оренду землі» звернувся з даним позовом до суду і просить визнати поновленим договір оренди землі від 01 листопада 2007року, укладений між позивачем та Ялосовецькою сільською радою Хорольського району Полтавської області, земельної ділянки сільськогосподарського призначення, яка знаходиться в землях запасу комунальної власності на території Ялосовецької сільської ради, площею 21,59га, кадастровий №:15:001:0001, на умовах раніше укладеного договору.

Судова колегія вважає помилковим посилання представника позивача (заявника апеляційної скарги) на те, що строк дії договору оренди землі від 01.11.2017 р. закінчився 13 лютого 2018 року, оскільки договір оренди було зареєстровано тільки 13.02.2008 р. з огляду на правову позицію, яка викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 р. по справі №575/476/16-ц ( провадження №14-306цс18).

Так, Велика Палата Верховного Суду зазначила наступне:

Спірні правовідносини урегульовані нормами як цивільного, так і земельного законодавства.

Сторони при укладанні договору дотримувалися загальних вимог про свободу договору, передбачених ЦК України.

У частині першій статті 627 ЦК України зазначено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За правилами статті 93 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Разом з тим, процедура укладання, вимоги та припинення договору оренди землі урегульовано у спеціальному законі, яким є Закон України «Про оренду землі».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про оренду землі», оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

У статті 6 Закону України «Про оренду землі» визначено, що орендарі набувають право оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених ЗК України, ЦК України, цим та іншими Законами України і договором оренди землі.

Згідно з вимогами статті 13 названого Закону вказано, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Істотні умови договору оренди визначені в статті 15 Закону України «Про оренду землі», відповідно до частини першої якої істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін.

Відповідно до статті 18 Закону України « Про оренду землі» (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) договір оренди набирає чинності після його державної реєстрації.

У статті 19 Закону України «Про оренду землі» строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін, але не може перевищувати 50 років.

Момент укладання договору визначено у частині першої статті 638 ЦК України, у якій зазначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно зі статтею 2 Закону України від 01 липня 2004 р. № 1952-1У «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру, тобто реєстрацією є запис, фіксація фактів або явищ з метою обліку та надання їм статусу офіційно визнаних актів, внесення до списку або книги обліку.

Аналіз наведених норм дає можливість зробити висновок, що моментом вчинення правочину слід вважати момент, коли сторони досягли згоди з усіх істотних умов, тобто на момент підписання договору його сторонами.

Зазначений правовий висновок кореспондується з правовою позицією Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України , яка викладена у постанові від 19.02.2014 р. (справа 6-162ц13) яку застосував суд першої інстанції.

Що стосується твердження заявника апеляційної скарги про не врахування судом першої інстанції правової позиції Верховного Суду , яку викладено у постанові у справі № 532/384/16-2 від 15.08.2018 р. та позиції Верховного Суду України, яку викладено у постанові від 18.01.2017 р. у справі № 6-2777цс16.

Як зазначалося вище, суд першої інстанції при розгляді цієї справи застосував правову позицію Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України, яку викладено у постанові від 19.02.2014 р. (справа 6-162ц13) та кореспондується з правовою позицією, яку викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 р. по справі № 575/476/16-ц ( провадження №14-306цс18).

Частиною 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду України, враховуються іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Судова колегія, при розгляді цієї справи, враховує наступну правову позицію Великої Палати Верховного Суду, яка була викладена 30.01.2019 р. по справі № 14-435цс18 а саме: «Велика палата Верховного суду зазначає, що незалежно від того чи перераховані усі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата Верховного Суду Суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої палати Верховного Суду ».

З огляду на наведене, судом першої інстанції правомірне не було враховано посилання позивача на правову позицію Верховного Суду , яку викладено у постанові у справі № 532/384/16-2 від 15.08.2018 р. та правову позицію Верховного Суду України, яку викладено у постанові від 18.01.2017 р. у справі № 6-2777цс16.

Як зазначалося вище, Частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягай згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, ще визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Отже, сторони договору, дійшовши згоди щодо всіх істотних умов договору оренди землі, складають і підписують договір, надаючи згоду встановленої форми. В той же час. цивільні права та обов'язки, на досягнення яких було спрямоване волевиявлення сторін при укладенні спірних договорів, набуваються після відповідної державної реєстрації.

Отже, моментом укладення договору оренди земельної ділянки є 01 листопада 2007 року, адже саме в цей момент сторони дійшли згоди щодо істотних умов договору оренди земельної ділянки та скріпили договір своїми підписами.

За таких обставин, датою закінчення строку дії договору є 01.11.2017 року, бо умовами договору іншого не передбачено, а державна реєстрація не може змінювати моменту укладення договору, тобто, строк дії договору оренди землі рахується від дати його підписання.

Суд зазначає що для поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі", необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар продовжує користуватися виділеною земельною ділянкою; орендар належним чином виконує свої обов'язки за договором; відсутнє письмове повідомлення орендодавця про відмову у поновленні договору оренди протягом одного місяця після закінчення строку договору оренди;

Наведене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у складі палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду від 10 вересня 2018 року , справа № 920/739/17

Оскільки позивач до заяви від 31.08.2017 р. не надав відповідачу проект додаткової угоди і додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення не була укладена сторонами, листами від 28.11.2017р., 03.01.2018р., 23.01.2018р. відповідач заперечував проти поновлення договору оренди землі від 01.11.2007 р., суд першої інстанції прийшов до правомірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Відповідно до приписів ст. 275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення або скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення;

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст.276 ГПК України).

Судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції залишається без змін.

Судові витрати покласти на заявника апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія Східного апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

1.Апеляційну скаргу Селянського фермерського господарства "Корнієнко", с.Ялосовецьке Полтавської області, на рішення господарського суду Полтавської області від 09.10.18 у справі № 917/67/18 - залишити без задоволення.

2.Рішення господарського суду Полтавської області від 09.10.18 у справі №917/67/18 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 20 днів з дати її підписання.

Повний текст постанови складено та підписано 25.02.2019.

Головуючий суддя О.І. Склярук

Суддя Н.М. Дучал

Суддя В.І. Сіверін