ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" лютого 2019 р. Справа№ 927/659/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Чорногуза М.Г.

суддів: Хрипуна О.О.

Агрикової О.В.

секретар судового засідання: Михайленко С.О.

за участю представників сторін:

від позивача: Волошина О.Г. довіреність № 4241 від 18.01.19

від відповідача: не з'явився

вільний слухач: Полегенько К.А., Згідно довіреності ПАТ "Укртелеком №2566 від 12.12.17

розглянувши матеріали апеляційної скарги Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у місті Чернігові ради

на рішення Господарського суду Чернігівської області від 11 грудня 2018 року (дата складення повного тексту 20.12.2018 р.)

у справі № 927/659/18 (суддя Книш Н.Ю.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Укртелеком",

в особі Чернігівської філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком",

до Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у місті Чернігові ради,

про стягнення 1 661 884 грн. 98 коп., -

в с т а н о в и в :

Публічне акціонерне товариство "Укртелеком" в особі Чернігівської філії ПАТ "Укртелеком" (далі - Позивач) звернулось до Господарського суду Чернігівської області з позовною заявою, у якій з урахуванням заяв про зменшення та збільшення позовних вимог просило стягнути з Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у місті Чернігові ради (далі - відповідач) 1671884,98 грн. заборгованості за відшкодування вартості телекомунікаційних послуг, наданих пільговим категоріям громадян, які проживають в Деснянському районі міста Чернігова (т.І, а.с. 3-11, т.ІІ, а.с. 1-3, т.VІІI, а.с. 87-89, 106-110, 133-137).

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 11 грудня 2018 року у справі № 927/659/18 позовні вимоги задоволено повністю (т. VІІI, а.с. 161-177).

Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у місті Чернігові ради звернулось з апеляційною скаргою на рішення Господарського суду Чернігівської області від 11.12.2018 року у справі №927/659/18, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16 січня 2019 року, апеляційна скарга Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у місті Чернігові ради у судовій справі № 927/659/18 передана на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя - Чорногуз М.Г., судді - Агрикова О.В., Хрипун О.О.

21 січня 2019 року, ухвалою Північного апеляційного господарського суду (головуючий суддя - Чорногуз М.Г., судді - Агрикова О.В., Хрипун О.О.) відкрито апеляційне провадження у справі № 927/659/18, розгляд апеляційної скарги Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у місті Чернігові ради на рішення Господарського суду Чернігівської області від 11 грудня 2018 року у справі №927/659/18 призначено на 12 лютого 2019 року.

04 лютого 2019 року від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу.

У судовому засіданні 12 лютого 2019 року представник ПАТ "Укртелеком" надав пояснення, в яких заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Представник праці та соціального захисту населення Деснянської районної у місті Чернігові ради у судове засідання 12 лютого 2019 року не з'явився, про причини неявки колегію суддів не повідомив. Про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, у розумінні ст.ст. 120, 242 ГПК України та ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень", що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення за ідентифікатором 531.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Ухвалою про відкриття апеляційного провадження та призначення апеляційної скарги до розгляду явка сторін обов'язковою не визнавалась і учасників процесу попереджено, що у разі неявки у судове засідання їх представників, справа буде розглянута за наявними матеріалами і така неявка представника відповідача не перешкоджає всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів. Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги за наявними матеріалами та за відсутності представника відповідача.

Згідно з ч. 1 ст. 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального і матеріального права встановила наступне.

За період з 01.01.2017 по 31.12.2017 позивачем надано пільговим категоріям споживачів телекомунікаційні послуги, в той же час кошти на компенсацію витрат за надані пільги за послуги зв'язку на рахунок від відповідача не надійшли, що не заперечується відповідачем.

З матеріалів справи вбачається, що позивач у період з січня по грудень 2017 року щомісяця надсилав на адресу відповідача разом із супровідними листами від 09.02.2017 за №11/51, від 09.03.2017 за № 11/127, від 24.04.2017 за № 11/127, від 11.05.2017 за № 11/127, від 12.06.2017 за № 11/127, від 20.07.2017 за № 11/863, від 10.08.2017 за № 11/863, від 10.09.2017 за № 11/863, від 10.10.2017 №11/863, від 12.12.2017 за № 82і250/58-852, від 10.01.2018 за № 82і250/58-28 розрахунки вартості послуг, наданих пільговикам, за формою " 2-пільга". Однак, відповідач в порушення приписів законодавства звірку не проводив, та ухилявся від складання актів звіряння розрахунків форми №3-пільга, копії яких додані до матеріалів справи (т.І а.с.125-136).

Позивачем до матеріалів справи подано Розрахунки видатків на відшкодування витрат, пов'язаних з наданням пільг, форма "№2-пільга", зокрема: у січні 2017 (т.2, а.с 4-88), у лютому 2017 (т.ІІ, а.с. 89-173), у березні 2017 року (т.ІІІ, а.с. 1-83), у квітні 2017 року (т.ІІІ, а.с 84-166), у травні 2017 року (т.ІІІ, а.с. 167-247), у червні 2017 року (т.V, а.с 1-81), у липні 2017 року (т. V, а.с. 82-158), у серпні 2017 року (т. VІ, а.с. 1-79), у вересні 2017 року (т. VІ, а.с. 80-161), у жовтні 2017 року (т VІІ, а.с.1-80), у листопаді 2017 року на суму (т. VІІ, а.с. 81-159), у грудні 2017 року (т.VІІІ, а.с. 1-79).

На виконання вимог ухвали Господарського суду Чернігівської області від 17.10.2018 сторонами проведено звірку щомісячних кількісних показників облікованих пільгових категорій осіб та щомісячних сум наданих послуг пільговим категоріям споживачів у період з 01 січня по 31 грудня 2017 року, про що сторонами складено відповідний акт звіряння розрахунків (т.VІІІ, а.с.79-83), позивачем складено список пільговиків, яким виконано корегування нарахувань (т.VІІІ, а.с.84-86).

Як вірно встановлено судом першої інстанції, за результатами звірки у сторін виявлено розбіжності щодо кола осіб, які мають право на послуги зв'язку на пільгових умовах та відповідно щодо вартості наданих послуг у спірному періоді.

Окрім того, позивачем та відповідачем складено остаточний акт звіряння розрахунків по компенсації пільг за надані телекомунікаційні послуги за період з 01.01.2017 по 31.12.2017 по Управлінню праці та соціального захисту населення Деснянської районної у місті Чернігові ради, у розрізі кількості пільговиків і суми пільг по категоріям пільговиків, кількість пільговиків за встановлення телефону та відповідної суми пільги (т.VІІІ, а.с.111-115).

Як вбачається з матеріалів справи, сума боргу в частині відшкодування абонентної плати за користування телефоном, наданої позивачем пільговим категоріям населення в період з 01.01.2017 по 31.12.2017 (з урахуванням проведеного звіряння між сторонами та здійсненого позивачем перерахунку вартості наданих послуг), становить 1 661 313,78 грн., зокрема: у січні 2017 - 147574,06 грн.; у лютому 2017 - 141250,96 грн., у березні 2017 року - 142516,34 грн., у квітні 2017 року - 142937,37 грн., у травні 2017 року - 141224,53 грн., у червні 2017 року - 139925,90 грн., у липні 2017 року - 132914,44 грн., у серпні 2017 року - 134309,24 грн., у вересні 2017 року - 137370,08 грн., у жовтні 2017 року - 135038,34 грн., у листопаді 2017 року - 132975,29 грн., у грудні 2017 року - 133277,23 грн. Сума боргу в частині відшкодування пільг за встановлення позивачем квартирного телефону пільговим категоріям громадян становить 571,20грн, зокрема: у січні 2017 року - 84,00 грн., у лютому 2017 року - 168,00 грн., у квітні 2017 року - 84,00 грн., у червні 2017 року - 84, 00 грн., у жовтні 2017 року - 84,00 грн., у грудні 2017 року - 67,20 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані з посиланням на порушення відповідачем вимог чинного законодавства України щодо своєчасного відшкодування вартості телекомунікаційних послуг, наданих оператором телекомунікацій пільговим категоріям громадян, які проживають в Деснянському районі міста Чернігова у період з 01.01.2017 по 31.12.2017.

У апеляційній скарзі відповідач зазначає про необхідність застосування бюджетного законодавства до спірних правовідносин та відсутність підстав для застосування у даному випадку норми господарського та цивільного законодавства. Відповідач вказує на безпідставне неврахування судом першої інстанції при задоволенні вимог про стягнення 571, 20 грн. за надання пільг з встановлення телефону посилань відповідача на те, позивачем не зазначено нормативного акту відповідно до якого, саме на відповідача покладається обов'язок компенсувати вартість витрат за встановлення телефону пільговикам та те, що при наданні позивачем (в електронному вигляді) розрахунку видатків на відшкодування витрат, пов'язаних з наданням пільг, у грудні 2017 року, щодо встановлення телефону Бас В.В., компенсуючим органом вказано управління транспорту та зв'язку Чернігівської міської ради. Також на думку відповідача судом не взято до уваги, що статтею 48 Бюджетного кодексу України визначається, що послуги зв'язку компенсуються лише в частині абонентної плати за користування квартирним телефоном. Також відповідач вказує, що постанова КМУ від 04.03.2002 №256 "Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з Державного бюджету" (далі - Порядок №256), діяла щодо послуг зв'язку до 24.06.2017. З 1 січня 2017 року, відповідно до прийнятих Верховною Радою України 20.12.2016 змін до Бюджетного кодексу України, видатки на надання пільг з послуг зв'язку окремим категоріям громадян включено до визначених ст. 91 цього Кодексу видатків місцевих бюджетів, що можуть здійснюватися з усіх місцевих бюджетів. Тим самим відповідні видатки у Державному бюджеті України вже не передбачено та на даний час Чернігівською міською радою не прийнято рішення, щодо виділення коштів на відшкодування витрат за надання пільг з послуг зв'язку окремим категоріям громадян. У зв'язку з відсутністю бюджетних призначень управління, у період з 01.01.2017 по 31.12.2017, не підписувало актів звіряння розрахунків за надані населенню послуги, на які надаються пільги та не реєструвало зобов'язання. Оскільки при складанні місцевого бюджету на 2017 рік видатки на надання пільг з послуг зв'язку не передбачались, то і відповідні видатки на зазначені цілі не затверджувались у кошторисах розпорядників бюджетних коштів та у відповідних паспортах бюджетних програм.

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги у відзиві на неї позивач зазначає, що саме відповідач реалізує державну політику у сфері соціального захисту населення на території Деснянського району м. Чернігова відповідно до п. 2 Положення про управління та зазначає, що відсутність місцевої програми щодо компенсації виплат за надані телекомунікаційні послуги окремим категоріям громадян, відсутність коштів, відмова від укладення договору та ухилення від виконання відповідачем функцій головного розпорядника коштів не є підставами для звільнення його від виконання встановленого чинним законодавством зобов'язання.

З'ясувавши обставини справи та здійснивши перевірку їх доказами з урахуванням доводів сторін, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно зі статтею 19 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" виключно законами України визначаються пільги щодо оплати житлово-комунальних, транспортних послуг і послуг зв'язку та критерії їх надання. Державні соціальні гарантії є обов'язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

ПАТ "Укртелеком" в особі Чернігівської філії ПАТ "Укртелеком"є оператором телекомунікацій, який надає телекомунікаційні послуги споживачам відповідно до вимог Цивільного та Господарського кодексів України, Закону України "Про телекомунікації", Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №295 від 11.04.2012 року, та інших законодавчих актів України та надає телекомунікаційні послуги на пільгових умовах категоріям абонентів відповідно до пункту 19 частини першої статті 12, пункту 10 частини першої статті 13, пункту 18 частини першої статті 14, пункту 20 частини першої статті 15 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"; пункту 18 статті 6-1, пункту 10 статті 6-2, пункту 17 статті 6-3, пункту 19 статті 6-4 Закону України "Про жертви нацистських переслідувань"; пункту 11 статті 20 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"; пункту 7 частини першої статті 9 Закону України "Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні", пункту 6 частини першої статті 6 Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів органів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист"; частини п'ятої статті 12 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та пункту 4 частини третьої статті 13 Закону України "Про охорону дитинства", п. 19 частини 1 статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захист", абз. 2 ст. 35 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні", якими визначено розмір та характер пільг, що надаються відповідним категоріям населення.

У Державному бюджеті України можуть передбачатися такі трансферти місцевим бюджетам: субвенції на здійснення державних програм соціального захисту (п. 3 ч. 1 ст. 97 Бюджетного кодексу України).

Видатки на соціальний захист та соціальне забезпечення належать до видатків, що здійснюються з Державного бюджету України, при цьому, порядок та умови надання субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам визначаються Кабінетом Міністрів України (ст.87, ч.2 ст.97 Бюджетного кодексу України).

Відповідно до частин 1, 4 та 5 статті 20 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" надання державних соціальних гарантій здійснюється за рахунок бюджетів усіх рівнів, коштів підприємств, установ та організацій та соціальних фондів на засадах адресності та цільового використання.

Розробка та виконання Державного бюджету України, бюджету Автономної Республіки Крим та місцевих бюджетів здійснюються на основі пріоритетності фінансування видатків для забезпечення надання державних соціальних гарантій.

Залучення підприємствами, установами, організаціями соціально-культурного, житлово-комунального, побутового обслуговування, закладами охорони здоров'я та освіти коштів з додаткових джерел фінансування, не заборонених законом, не є підставою для зменшення бюджетного фінансування відповідно до нормативів.

Слід зазначити, що ані Законом України "Про телекомунікації", ані Правилами надання та отримання телекомунікаційних послуг не передбачено обмежень щодо надання послуг у разі відсутності коштів на зазначені цілі.

Зі змісту підпункту б пункту 4 частини 1 статті 89 та частини 5 статті 102 Бюджетного кодексу України (у редакції чинній до 31.12.2016) вбачається, що до видатків місцевих бюджетів належали, в тому числі видатки на відшкодування вартості послуг зв'язку наданих пільговим категоріям громадян, що проводились за рахунок субвенцій з Державного бюджету України на здійснення державних програм соціального захисту у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України №256 від 04.03.2002 затверджено "Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету" (далі по тексту - Порядок №256) та встановлено, що головні розпорядники коштів місцевих бюджетів ведуть персоніфікований облік отримувачів пільг за соціальною ознакою згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2003 р. №117 "Про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги", а також здійснюють розрахунки з постачальниками послуг на підставі поданих ними щомісячних звітів щодо послуг, наданих особам, які мають право на відповідні пільги.

В силу п.3 Порядку, в редакції, що діяла до 24.06.2017, головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення.

Згідно з п.5 Порядку головні розпорядники коштів місцевих бюджетів щомісяця готують інформацію про фактично нараховані суми та акти звіряння розрахунків за надані послуги з підприємствами надавачами відповідних послуг і надсилають їх фінансовим органам райдержадміністрацій, виконкомів міських рад до 22 числа місяця, що настає за звітним щодо пільг з послуг зв'язку населенню.

В свою чергу, фінансові органи районних держадміністрацій, виконкомів міських рад на підставі актів звіряння, зазначених у п. 5 Порядку, щомісяця готують реєстри нарахованих сум та подають їх Міністерству фінансів, фінансовим органами обласних держадміністрацій, управління Державної казначейської служби області до 25 числа місяця, що настає за звітним щодо пільг з послуг зв'язку.

Управління державної казначейської служби області щомісяця подають Державній казначейській службі відповідні дані щодо фактично нарахованих сум пільг згідно з зазначеними реєстрами (п.6 Порядку № 256).

Міністерство фінансів, фінансові органи обласних держадміністрацій протягом двох операційних днів після отримання коштів субвенцій надають органам Державної казначейської служби платіжні доручення щодо перерахування цих коштів на рахунки районних бюджетів, бюджетів міст обласного значення пропорційно фактичним зобов'язанням з пільг громадян відповідних бюджетів на дату проведення платежів з їх оплати.

Щомісячні суми субвенцій перераховуються органами Державної казначейської служби на рахунки місцевих бюджетів з урахуванням їх обсягів, передбачених у бюджеті Автономної Республіки Крим, обласних бюджетах для відповідних місцевих бюджетів ( п. 7 Постанови).

Відповідно до п.8 Порядку (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) отримані місцевими бюджетами суми субвенцій перераховуються протягом одного операційного дня на рахунки головних розпорядників коштів, відкриті в територіальних управліннях Державної казначейської служби, для здійснення відповідних видатків. Головні розпорядники коштів місцевих бюджетів здійснюють у п'ятиденний строк розрахунки з постачальниками відповідних послуг і ведуть облік за видами пільг та житлових субсидій населенню на оплату, зокрема, послуг зв'язку.

01 січня 2017 року набув чинності Закон України "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України" від 21.12.2016 за № 1789-VIII, яким виключено частину 5 зі статті 102 БК України та одночасно доповнено пунктом 20-4 частину 1 статті 91 Бюджетного кодексу України, згідно якого до видатків місцевих бюджетів, що можуть здійснюватися з усіх місцевих бюджетів віднесено видатки на пільги з послуг зв'язку.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.06.2017 № 426, яка набрала чинності з 24.06.2017, були внесені зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 №256.

Даними змінами з п. 1 Порядку №256 були виключені норми про те, що цей Порядок визначає відповідно до статті 102 Бюджетного кодексу України механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення щодо надання пільг з послуг зв'язку за рахунок субвенцій з державного бюджету.

Таким чином, до 24.06.2017, відшкодування вартості телекомунікаційних послуг, наданих позивачем пільговим категоріям громадян, повинно було проводитись відповідачем за рахунок субвенції з державного бюджету.

Поряд з цим, позивач належним чином виконав свій обов'язок, передбачений п.10 Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №117 від 29 січня 2003 року, стосовно щомісячного направлення відповідачу розрахунків видатків на відшкодування витрат, пов'язаних з наданням пільг у період з січня по грудень 2017 року (форма №2 пільга).

Згідно з ст.19 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" виключно Законами України визначаються пільги, зокрема, щодо оплати послуг зв'язку та критерії їх надання. Державні соціальні гарантії є обов'язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Законом України "Про телекомунікації" та Правилами надання та отримання телекомунікаційних послуг, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2012 року №295, не передбачено обмежень щодо надання послуг у разі відсутності коштів на зазначені цілі. Вказані норми законодавства закріплюють реалізацію державних соціальних гарантій певним категоріям громадян та є нормами прямої дії: безумовний обов'язок оператора телекомунікаційних послуг надавати послуги зв'язку тим категоріям громадян, які мають установлені законодавством пільги з їх оплати, кореспондує безумовний обов'язок держави в особі її органів відшкодувати вартість таких послуг суб'єкту господарювання, який їх надає.

Відповідно до п. 1.1., 2.1.1 Положення про управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у місті Чернігові ради, затвердженого рішенням районної у місті ради 30.12.2015 №12-2/VII (далі - Положення), Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у місті Чернігові ради є виконавчим органом районної у місті ради. Управління забезпечує реалізацію державної політики в т.ч. у сфері соціально-трудових відносин, соціального захисту та соціального обслуговування населення, в тому числі громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, а також ведення обліку осіб, що мають право на пільги за соціальною ознакою (т.І, а.с. 138-143).

Основними функціями Управління, зокрема, є здійснення контролю за цільовим використанням бюджетних коштів, спрямованих на надання всіх видів державних допомог, забезпечення формування Єдиного державного автоматизованого реєстру пільговиків (ЄДАРП) шляхом ведення персоніфікованого обліку осіб, які згідно з чинним законодавством мають право на пільги, здійснення обліку пільговиків шляхом формування на кожного пільговика персональної облікової картки згідно з формою " 1-пільга", звіряння інформації, що міститься в ЄДАРП, з інформацією, яка надходить від підприємств та організацій, що надають послуги, здійснення розрахунків з організаціями - надавачами послуг за надані пільги окремим категоріям громадян (п. 2.2.30, 2.2.31, 2.2.32, 2.2.33 Положення).

З огляду на викладене, доводи відповідача про відсутність у нього обов'язку з відшкодування вартості послуг щодо встановлення телефону Бас В.В., з посиланням на те, що компенсуючи органом щодо вказаної послуги було визначено Управління транспорту та зв'язку Чернігівської міської ради є безпідставними, оскільки матеріалами справи підтверджено що саме на відповідача покладено обов'язок з реалізації державної політики у сфері соціального захисту та соціального обслуговування населення.

Пунктами 3, 10, 11 Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2003 № 117, встановлено, що структурні підрозділи з питань соціального захисту населення районних, районних у містах Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад (відповідач у справі): організовують збирання, систематизацію і зберігання зазначеної в пункті 2 цього Положення інформації та забезпечують її автоматизоване використання для контролю відомостей, які подаються підприємствами та організаціями, що надають послуги, для розрахунків за надані пільговикам послуги; ведуть облік пільговиків шляхом формування на кожного пільговика персональної облікової картки згідно з формою " 1-пільга", в якій використовується реєстраційний номер облікової картки платника податків; вносять до Реєстру відповідні уточнення в разі визнання такими, що втратили чинність, чи зупинення дії окремих норм законодавчих актів, на підставі яких пільговики отримують пільги; надають консультації пільговикам, постраждалим учасникам масових акцій громадського протесту та членам їх сімей, підприємствам та організаціям, що надають послуги.

Підприємства та організації, що надають послуги, щомісяця до 25 числа подають уповноваженому органу на паперових та електронних носіях розрахунки щодо вартості послуг, наданих пільговикам у минулому місяці згідно з формою " 2-пільга".

Уповноважений орган, яким враховуючи Положення про управління праці та соціального захисту населення, у свою чергу, щомісяця: звіряє інформацію, що міститься в Реєстрі, з інформацією, яка надходить від підприємств та організацій, що надають послуги, і у разі виявлення розбіжностей щодо загальної кількості пільговиків або розміру пільг, що надаються конкретному пільговику, не провадить розрахунків, що стосуються виявлених розбіжностей, до уточнення цієї інформації (1); після проведення розрахунків з підприємствами та організаціями, що надають послуги, складає: реєстр погашення заборгованості перед підприємствами та організаціями, що надають послуги, згідно з формою " 5-пільга", реєстр розрахунків згідно з формою " 7-пільга" та акти звіряння розрахунків за надані пільговикам послуги згідно з формою " 3-пільга" (2); до 15 числа подає: - фінансовим органам районних, районних у містах Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів міських рад акти звіряння розрахунків згідно з формою " 3-пільга"; - Міністерству соціальної політики Автономної Республіки Крим, структурним підрозділам з питань соціального захисту населення обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій звіти згідно з формами " 4-пільга" та " 6-пільга" (3).

Згідно із ч. 6 ст. 48 БК України бюджетні зобов'язання щодо виплати субсидій, допомоги, пільг з оплати спожитих житлово-комунальних послуг та послуг зв'язку (в частині абонентної плати за користування квартирним телефоном), компенсацій громадянам з бюджету, на що згідно з законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються Казначейством України незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що саме до компетенції відповідача належить забезпечення реалізації державної політики у сфері соціального захисту населення на території Деснянського району міста Чернігова, відтак, саме він зобов'язаний здійснювати розрахунки з організаціями, що надають послуги особам, які згідно із чинним законодавством мають право на соціальні пільги.

За змістом п. 3 ст. 63 Закону України "Про телекомунікації" та п. 63 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 11 квітня 2012 року № 295, споживачам, які мають установлені законодавством України пільги з їх оплати, телекомунікаційні послуги надаються операторами, провайдерами телекомунікацій відповідно до законодавства України.

Цим Законом та Правилами не передбачено обмежень щодо надання послуг у разі відсутності коштів на зазначені цілі.

Вказані вище положення законодавства закріплюють реалізацію державних соціальних гарантій певним категоріям громадян. Обов'язок держави в особі її органів відшкодувати вартість наданих послуг суб'єкту господарювання, який їх надає, відповідає визначеному законодавчо обов'язку оператора телекомунікаційних послуг надавати послуги зв'язку тим категоріям громадян, які мають установлені пільги з їх оплати.

Згідно із статтями 11, 509 ЦК України цивільні права й обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права й обов'язки. Цивільні права й обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку; зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу; цивільні права й обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права й обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

Позивач є суб'єктом господарювання, який надає телекомунікаційні послуги споживачам, метою діяльності позивача як учасника господарських відносин є досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку відповідно до частини другої статті 3 ГК України.

Частиною першою статті 96 ЦК України передбачено, що юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями.

Відповідно до статті 526 ЦК України і статті 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

З огляду на викладене вище між сторонами виникли правовідносини з надання послуг зв'язку окремим категоріям населення на пільговій основі, у яких відповідач як розпорядник відповідних коштів та особа, до компетенції якого належить забезпечення реалізації державної політики у сфері соціального захисту населення на території Деснянського району міста Чернігова, зобов'язаний здійснювати розрахунки з організаціями, що надають послуги особам, які згідно з чинним законодавством мають право на соціальні пільги.

Крім того, держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин (частина 1 статті 167 ЦК України); держава набуває і здійснює цивільні права та обов'язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом (стаття 170 ЦК України).

При цьому чинне законодавство України не передбачає обов'язковості укладення договору про розрахунки з постачальниками послуг, наданих особам, які мають право на пільги, оскільки зобов'язання сторін у таких відносинах виникають безпосередньо із законів України.

Позивачем доведено та матеріалами справи підтверджено, що останнім понесено витрати з наданням пільг на послуги зв'язку споживачам, визначеним Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", "Про жертви нацистських переслідувань", "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про охорону дитинства", "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" на загальну суму 1661884,98грн.

Слід зазначити, що сторонами не заперечується факт надання послуг пільговим категоріям населення, при цьому, відповідач наголошує на відсутності бюджетного фінансування та затверджених програм та як наслідок, неможливості відшкодувати позивачу витрати за надані послуги.

Разом з тим, право позивача на отримання компенсації вартості телекомунікаційних послуг, наданих ним своїм абонентам пільговим категоріям споживачів, підлягає реалізації і захисту, незважаючи на те, що Закон України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" видатків на ці потреби не передбачав, а відповідні видатки на зазначені цілі у кошторисах розпорядників бюджетних коштів та у відповідних паспортах бюджетних програм Чернігівською міською радою не затверджувались, оскільки фінансові зобов'язання держави виникли не з наведеного вище Закону, а з законодавства, яким унормовано надання соціальних пільг визначеним законодавчо особам, а також з нормативно-правових актів, якими встановлено порядок здійснення розрахунків з постачальниками, зокрема, телекомунікаційних послуг таким категоріям споживачів.

Частиною другою статті 218 ГК України та статтею 617 ЦК України не передбачено такої підстави для звільнення від відповідальності, як відсутність у боржника необхідних коштів.

Конституційний Суд України неодноразово висловлював правову позицію щодо неможливості поставити гарантовані законом виплати, пільги тощо в залежність від видатків бюджету (рішення від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, від 17 березня 2004 року № 7-рп/2004, від 01 грудня 2004 року № 20-рп/2004, від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007).

Зокрема, у Рішенні від 09.07.2007 р. № 6-рп/2007 вказав на те, що невиконання державою своїх соціальних зобов'язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави (підпункт 3.2).

Разом з тим держава, запроваджуючи певний механізм правового регулювання відносин, зобов'язана забезпечити його реалізацію. У протилежному випадку всі негативні наслідки відсутності правового регулювання покладаються на державу.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику цього суду як джерело права.

Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, а саме, у справі "Кечко проти України" (заява № 63134/00), Європейський Суд зауважив, що держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату надбавок з державного бюджету, однак свідома відмова в цих виплатах не допускається, доки відповідні положення є чинними (пункт 23 рішення Суду). У пункті 26 вказаного рішення зазначено, що органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань.

В рішенні Європейського Суду з прав людини у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" від 18 жовтня 2005 року та у справі "Бакалов проти України" від 30 листопада 2004 року зазначено, що відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України, не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання (пункти 48 та 40 рішень відповідно).

З огляду на викладене вище, колегією суддів відхиляються твердження скаржника про відсутність його обов'язку здійснити розрахунок з позивачем за надані особам, які згідно з чинним законодавством мають право на соціальні пільги, телекомунікаційні послуги у період з 01 січня по 31 грудня 2017 року, через те, що Законом України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" на відповідний рік не передбачено кошти на ці видатки та відсутність рішень Чернігівської міської ради щодо виділення коштів на відшкодування витрат за надання пільг з послуг зв'язку окремим категоріям громадян, оскільки певне право виникає у особи, а у держави - відповідне цьому праву фінансове зобов'язання, не із Закону про Державний бюджет України та похідних від нього актів (бюджетний розпис, кошторис тощо), а з нормативно-правового акта, що регулює відносини між особою та державою у певній сфері суспільних відносин.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що відповідач зобов'язаний здійснити розрахунки з позивачем щодо послуг, наданих особам, які згідно з чинним законодавством мають право на соціальні пільги, у період з 01 січня по 31 грудня 2017 року, а відсутність бюджетних призначень на відповідні видатки в 2017 році не є підставами для звільнення відповідача від виконання встановленого чинним законодавством зобов'язання.

Встановивши, що телекомунікаційні послуги на пільгових умовах надавались ПАТ "Укртелеком" в особі Чернігівської філії ПАТ "Укртелеком" на виконання імперативних законодавчих приписів, а відповідач (як уповноважений орган) в силу закону має відшкодувати спірні витрати позивачу за рахунок бюджетних коштів, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позовні вимоги у заявленій позивачем сумі.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 06.06.2018 у справі №916/2456/17 (провадження 12-139гс18), від 10 квітня 2018 року у справі №927/291/17 (провадження №12-46гс18), від 17 квітня 2018 року у справах №906/621/17 (провадження №12-47гс18), №911/4249/16 (провадження №12-70гс18).

Враховуючи викладені обставини, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позовні вимоги про стягнення заборгованості у сумі 1661884,98 грн., яка складається із 1661313,78 грн. заборгованості за користування телефоном на пільгових умовах та 571,20 грн. заборгованості за надані пільги за встановлення телефону є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

При цьому, колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін (рішення Суду у справі Трофимчук проти України no. 4241/03 від 28.10.2010), а також те, що суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи викладене, рішення Господарського суду Чернігівської області від 11 грудня 2018 року у справі №927/659/18 підлягає залишенню без змін.

Апеляційна скарга Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у місті Чернігові ради на рішення Господарського суду Чернігівської області від 11 грудня 2018 року у справі №927/659/18 задоволенню не підлягає.

Судові витрати у вигляді судового збору за розгляд апеляційної скарги, згідно ч. 1 ст. 129 ГПК України покласти на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, 282, 284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у місті Чернігові ради на рішення Господарського суду Чернігівської області від 11 грудня 2018 року у справі №927/659/18 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Чернігівської області від 11 грудня 2018 року у справі №927/659/18 залишити без змін.

3. Судові витрати у вигляді витрат по сплаті збору за подання скарги покласти на Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у місті Чернігові ради.

4. Справу №927/659/18 повернути до Господарського суду Чернігівської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 288, 289 ГПК України.

Головуючий суддя М.Г. Чорногуз

Судді О.О. Хрипун

О.В. Агрикова

Дата складення повного тексту - 14.02.2019 р.