ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2019 року м. ОдесаСправа № 916/1883/18
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Будішевської Л.О.

суддів Таран С.В., Мишкіної М.А.

при секретарі судового засідання: Кияшко Р.О.

за участю представників учасників справи:
від позивача Панасюк О.М.,

від відповідача Абросимова Ю.Г.,

від третьої особи не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1

на рішення господарського суду Одеської області від 04.12.2018, ухвалене суддею Малярчук І.А., м. Одеса

у справі № 916/1883/18

за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України

до Військової частини НОМЕР_1

за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_1

про стягнення 16050,40 грн.

ВСТАНОВИВ:
В вересні 2018 року Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі МТСБУ) звернулось до господарського суду Одеської області з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі ВЧ НОМЕР_1 ) про стягнення з останньої 16050,40 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним.

09.09.2016 з вини військовослужбовця ВЧ НОМЕР_1 ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 ), який керу вав автомобілем «УАЗ 31512» (державний номерний знак « НОМЕР_2 »), що належить В/Ч НОМЕР_1 у м. Одеса була скоєна дорожньо-транспортна пригода (далі ДТП), внаслідок чого автомобіль «MITSUBISHI» (державний номерний знак НОМЕР_3 ), під керуванням ОСОБА_2 (далі ОСОБА_2 ), отримав механічні пошкодження.

Вина ОСОБА_3 у скоєнні вищезазначеної ДТП підтверджується постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 17.10.2016 у справі №521/17035/16-п.

Оскільки ОСОБА_3 є військовослужбовцем та знаходився на час ДТП у службових відносинах з В/Ч НОМЕР_1 , у відповідності до положень ст.1172 ЦК України відповідач є особою, відповідальною за завдані збитки.

На дату скоєння ДТП, цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована, а заподіяна відповідачем шкода не була відшкодована потерпілій особі, тому власник пошкодженого автомобіля ОСОБА_2 з метою отримання відшкодування звернувся до МТСБУ з відповід ною заявою. МТСБУ у відповідності до п. «а» п. 41.1. ст. 41, ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» було сплачено потерпілій у ДТП особі страхове відшкодування у розмірі 14750,40грн. Позивачем також були понесені витрати на встановлення розміру збитків та збору документів в сумі 1300 грн.

Враховуючи викладене, позивач просив стягнути з відповідача 16050,40 грн., з яких 14750,40 грн. сума сплаченого страхового відшкодування та 1300 грн. витрати на встановлення розміру збитків та збору документів.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 10.09.2018 вищевказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 916/1883/18. Одночасно залучено до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на відповідача ОСОБА_1 .

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що з огляду на визнання ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративного правопорушення та притягнення його до адміністративної відповідальності, саме він має відшкодовувати позивачу шкоду.

Автомобіль «УАЗ 31512» закріплений за ВЧ НОМЕР_1 на праві оперативного управління.
Огляд автомобіля в порушення п. 5.2. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України та Фондом державного майна України №142/5/2092 від 24.11.2003 (далі Методика) проводився без участі ОСОБА_1 та представника ВЧ НОМЕР_1 , проте вони є зацікавленими особами. Обов`язок виклику заінтересованих осіб покладається на замовника, в даному випадку на МТСБУ.

Заперечуючи проти доводів, викладених у відзиві на позовну заяву, позивач зазначив наступне.

Абзацом 2 п. 4 постанови пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 роз`яснено, що під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Згідно п. 1.6 ст. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах.

Власником (володільцем) транспортного засобу «УАЗ 31512», водій якого спричинив ДТП, є ВЧ НОМЕР_1 , отже позивач вірно звернувся до суду з даним позовом саме до власника (володільця) транспортного засобу.

Крім того, у відповідності до п.5.2. Методики виклик заінтересованих осіб на огляд транспортного засобу здійснюється у разі потреби, а не у обов`язковому порядку. При цьому сума, яка була відшкодована позивачем потерпілій особі встановлена на підставі Звіту про встановлення вартості матеріального збитку, виконаного фахівцем з відповідними повноваженнями, а тому відсутність представника відповідача при огляді пошкодженого транспортного засобу жодним чином не впливає на визначення розміру страхового відшкодування та не може бути підставою для відмови у задоволенні позову.

Рішенням господарського суду Одеської області від 04.12.2018 у справі № 916/1883/18 позов МТСБУ задоволено повністю, стягнуто з ВЧ НОМЕР_1 на його корить 14750,40 грн. сплаченого страхового відшкодування, 1300 грн. витрат на встановлення розміру збитків та збору документів та 1762 грн. витрат по сплаті судового збору.

Рішення суду мотивоване наступним.

Методика не зобов`язує МТСБУ в обов`язковому порядку викликати на огляд пошкодженого транспортного засобу відповідача. Наявність такої потреби відповідач суду не довів, не обґрунтував з яких причин Звіт з оцінки транспортного засобу №36358/16 не відповідає чинному законодавству та не надав будь-яких доказів, що спростовують документи, на підставі яких його складено.

Автомобіль «УАЗ 31512» є державним майном та перебуває у його господарському віданні. Військовослужбовець ВЧ НОМЕР_1 ОСОБА_1 , який керував автомобілем є винним у скоєнні ДТП, в результаті якого автомобілю «MITSUBISHI» було завдано пошкодження на суму 15771,35 грн.

МТСБУ, у зв`язку з тим, що цивільно-правова відповідальність відповідача, як володільця «УАЗ 31512» не застрахована, відшкодувало ОСОБА_2 14750,40грн. Також, позивач поніс витрати в сумі 1300грн. на встановлення розміру збитку та збору документів за вказаною страховою подією.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову МТСБУ та стягнення з ВЧ НОМЕР_1 сплаченого страхового відшкодування та витрат, понесених позивачем на встановлення розміру збитків та збору документів.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач подав на нього апеляційну скаргу, яка мотивована наступним

Судом першої інстанції не було встановлено, чи виконував ОСОБА_1 на момент скоєння ДТП службові обов`язки та чи на законних підставах він керував автомобілем «УАЗ 31512».

Із Звіту №36358/16 вбачається, що оцінку вартості матеріального збитку було здійснено ФОП Хоменко В.В., який виконав роботи на підставі договору № 025/14 від 20.05.2014, де замовником виступило ПрАТ «СК «ПЗУ-Україна».

Відповідно до платіжного доручення №36358рв від 07.12.2016 та рахунку № 36358 від 23.11.2016, МТСБУ на підставі договору № 2016/1 від 25.02.2016 перерахувало на рахунок ПрАТ «СК «ПЗУ-Україна» 1300 грн., як витрат на встановлення розміру збитків.

Відповідачем в суді першої інстанції з метою встановлення порядку надання між сторонами послуг було заявлено клопотання про витребування належним чином засвідчену договору №2016/1 від 25.02.2016.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 26.11.2018 вищезазначене клопотання задоволено та зобов`язано позивача надати до суду належним чином засвідчену копію договору № 2016/1 від 25.02.2016, укладеного між МТСБУ та ПрАТ «СК «ПЗУ-Україна». Вимоги ухвали суду позивачем не виконані.

Отже в матеріалах справи відсутні докази належного виконання ПрАТ СК «ПЗУ-Ураїна» умов договору № 2016/1 від 25.02.2016, укладеного між МТСБУ та ПрАТ «СК «ПЗУ-Україна», що як наслідок могли бути підставою для оплати наданих послуг у розмірі 1300 грн. Наявність платіжного доручення № 36358рв від 07.12.2016 не може бути доказом належного надання послуг щодо оцінки вартості матеріального збитку.

Крім того, кошти у розмірі 1300 грн. в даному випадку не є сумою страхового відшкодування в розумінні ст. 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а тому вимога про стягнення зазначеної суми не може підлягати задоволенню.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначив про її необґрунтованість та безпідставність. Відзив на апеляційну скаргу від третьої особи не надходив.

В судове засідання 14.02.2019 з`явились представники позивача та відповідача. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Представник відповідача просив апеляційну скаргу задовольнити, рішення господарського суду Одеської області від 04.12.2018 у справі № 916/1883/18 скасувати, прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову МТСБУ в повному обсязі.

Представник позивача заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги, заслухавши представників позивача та відповідача, перевіривши застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції зазначає наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 17.10.2016 у справі №521/17035/16-п ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 гривень.

Вищезазначеною постановою Малиновського районного суду м. Одеси встановлено, що 09.09.2016 о 18:20 год. водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «УАЗ 31512» (державний номер НОМЕР_4 ) по вулиці Старопортофранківській, 105 у м. Одесі, під час руху не витримав безпечний боковий інтервал, в результаті чого скоїв зіткнення з автомобілем «MITSUBISHI» (державний номер НОМЕР_3 ), під керуванням ОСОБА_2 , чим порушив вимоги п.13.1. Правил дорожнього руху; внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження; вина правопорушника підтверджується зібраними по справі доказами: протоколом про адміністративне правопорушення серія АП2 № 024505 від 19.09.2016; схемою ДТП; поясненнями правопорушника та потерпілого.

29.09.2016 ОСОБА_2 подав до МТСБУ повідомлення про ДТП та 02.11.2016 звернувся до позивача із заявою про виплату йому страхового відшкодування.

Відповідно до Звіту № 36358/16 від 10.11.2016 вартість матеріального збитку, заподіяного власникові автомобіля «MITSUBISHI LANCER» д.н. НОМЕР_3 2008 року випуску, внаслідок ДТП станом на 01.11.2016 складає 15771,35 грн. До Звіту додана ремонтна калькуляція №1568V від 01.11.2016 та протокол огляду колісного транспортного засобу б/н від 01.11.2016.

Позивач сплатив ОСОБА_2 14750,40 грн. суму страхового відшкодування, що підтверджується платіжним дорученням № 9708рв від 08.12.2016. Призначення платежу: страхове відшкодування згідно наказу № 9708 від 07.12.2016, ОСОБА_2 , код НОМЕР_5 , карт. НОМЕР_6 т.з. НОМЕР_3 .

Також відповідно до платіжного доручення №36358рв від 07.12.2016 позивач сплатив ОСОБА_2 вартість послуг по встановленню розміру збитку та збору документів в сумі 1300 грн. Призначення платежу: послуги з врегулювання згідно рах. №36358 від 23.11.2016, справа 36358.

Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України).

Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо) (абзац 2 пункту 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 р. № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовом про відшкодування шкоди".

Відповідно до п. 1, 3 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Статтею 1192 ЦК України встановлено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Пунктом 1.6. ст. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди, довіреності або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах.

Відповідачем не заперечується, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем ВЧ НОМЕР_1 , а автомобіль «УАЗ 31512» закріплений за ВЧ НОМЕР_1 на праві оперативного управління.
При цьому судовою колегією враховуються, що на особу, яка перебувала в трудових відносинах на підставі трудового договору (контракту) і завдала шкоди життю чи здоров`ю у зв`язку з використанням транспортного засобу, що належить роботодавцю, відповідальність за завдання шкоди може бути покладена лише за умови, якщо буде доведено, що вона заволоділа транспортним засобом неправомірно (ч. 3,4 статті 1187 ЦК).

Доказів того, що ОСОБА_1 на момент скоєння ДТП неправомірно заволодів автомобілем «УАЗ 31512» матеріали справи не містять.

Не приймаються до уваги доводи скаржника, як на підставу для відмови у задоволенні позову про те, що в матеріалах справи відсутні докази належного виконання ПрАТ СК «ПЗУ-Ураїна» умов договору № 2016/1 від 25.02.2016, укладеного між МТСБУ та ПрАТ «СК «ПЗУ-Україна», оскільки витрати позивача на встановлення розміру збитків та збору документів підтверджуються наявним в матеріалах справи рахунком ПрАТ «СК «ПЗУ-Україна» № 36358 від 23.11.2016, платіжним дорученням № 36358рв від 07.11.2016 на суму 1300 грн. (з посиланням на зазначений рахунок) та Звітом 36358/16, виконаним ФОП « ОСОБА_4 на замовлення ПрАТ «СК «ПЗУ-Україна».

Щодо доводів скаржника про те, що кошти у розмірі 1300 грн. в даному випадку не є сумою страхового відшкодування, а тому вимога про стягнення зазначеної суми не може підлягати задоволенню, судова колегія зазначає наступне.

Пунктом 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

МТСБУ за рахунок коштів відповідного централізованого страхового резервного фонду здійснює оплату послуг осіб, залучених для встановлення причин, обставин подій, за якими може бути проведена регламентна виплата, та розміру заподіяної внаслідок них шкоди, а також банківських витрат МТСБУ при здійсненні регламентних виплат. (п. 41.4. ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Враховуючи вищевикладене, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позову МТСБУ, стягнення з ВЧ НОМЕР_1 суми сплаченого страхового відшкодування та суми, понесеної позивачем на встановлення розміру збитків та збору документів.

Рішення господарського суду Одеської області від 04.12.2018 у справі № 916/1883/18 ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права України, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду та не можуть бути підставою для його скасування або зміни.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги відповідно до вимог статті 129 ГПК України покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236, 240, 269, 270, 275, 276, 281, 282, 283
ГПК України, Південно-західний апеляційний господарський суд -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Одеської області від 04.12.2018 у справі № 916/1883/18 залишити без змін.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Військову частину НОМЕР_1 .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку у строк, який обчислюється відповідно до статті 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено 19.02.2019.

Головуючий суддя Л.О. Будішевська
Суддя С.В. Таран
Суддя М.А. Мишкіна