ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" лютого 2019 р. Справа№ 910/6134/17

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Іоннікової І.А.

суддів: Коротун О.М.

Суліма В.В

за участю секретаря судового засідання Котенка О.О.

за участю представників: згідно з протоколом судового засідання від 12.02.2019

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення господарського суду міста Києва від 02.07.2018 (повний текст рішення складено 13.07.2018)

у справі №910/6134/17 (суддя Балац С.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Лєон"

до 1) Публічного акціонерного товариства "Банк Камбіо"

2) Партнерства з обмеженою відповідальністю "Інланд Транзіт" (INLAND TRANSIT LLP);

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів:

1) ОСОБА_2

2) ОСОБА_3

про визнання договору недійсним,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Лєон" звернулося до господарського суду міста Києва із позовом до Публічного акціонерного товариства "Банк Камбіо" та Партнерства з обмеженою відповідальністю "Інланд Транзіт" про визнання недійсним договору застави майнових прав та відступлення прав вимоги від 11.09.2014.

Позовні вимоги мотивовані тим, що укладений між відповідачами договір застави майнових прав та відступлення прав вимоги від 11.09.2014 підлягає визнанню судом недійсним в частині застави права вимоги грошових коштів за договором інвестиційного вкладу від 21.06.2006 №08д/978EURO по генеральній кредитній угоді від 15.12.2010 №600/02-2010, укладеної між позивачем та відповідачем-1 та укладених в її межах кредитних договорів, оскільки вчинений без створення правових наслідків, а також підписаний від імені відповідача-1 особою, яка не мала необхідного обсягу цивільної дієздатності, що з урахуванням приписів ч. 2 ст. 203, ст. 234 та ст. 215 Цивільного кодексу України є підставами для визнання такого правочину недійсним.

В подальшому до господарського суду надійшла заява позивача про зміну предмету позову, відповідно до якої останній просив суд визнати недійсним договір застави та відступлення прав вимоги від 11.09.2014 в частині застави права вимоги грошових коштів за договором інвестиційного вкладу від 17.06.2008 №06д/840 на забезпечення виконання зобов'язань позивача по генеральній кредитній угоді від 15.12.2010 №600/02-2010, укладеної між позивачем та відповідачем-1 та укладених в її межах кредитних договорів.

Вказана заява прийнята судом, відтак спір розглядався з урахуванням такої зміни предмету позову.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 12.02.2018 судом залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

У відзиві на позовну заяву, відповідач-2 заперечував проти позову, зазначав про правомірне, на його думку, здійснення звернення стягнення на предмет застави у зв'язку з невиконанням позивачем умов кредитних договорів та правомірності здійснення заміни кредитора у зобов'язанні внаслідок виконання обов'язку боржника заставодавцем. Відповідач-2 наголошував на відсутності спору між ним та відповідачем-1, оскільки останній визнає відповідача-2, як нового кредитора позивача. Також відповідач-2 вказує на наявність первинних документів бухгалтерського обліку, які підтверджують виконання оспорюваного правочину, а також листи та довідки, що підтверджують погашення заборгованості позивача за кредитними договорами за рахунок відповідача-2. Також вказує на те, що дійсність оспорюваного правочину встановлена судовими рішеннями. Звертає увагу на те, що з копій договору інвестиційного вкладу №06д/08 та додаткових угод до нього вбачається, що даний договір мав також номер 06д/840, який і був вказаний в оспорюваному правочині, повноваження підписантів якого підтверджені належним чином.

До господарського суду надійшла уточнена позовна заява, в якій позивач виклав аналогічні підстави для задоволення позову у даній справі, звернувши при цьому увагу лише на оспорюваний правочин.

У відповіді на відзив, позивач зазначав, що застава за оспорюваним правочином ніколи не існувала, оскільки предмет застави був переданий заставодержателю одночасно з укладенням договорів від 11.09.2014, а оспорюваний правочин фактично є договором про відступлення прав за депозитним договором, який жодним чином не пов'язаний із забезпеченням виконання зобов'язань позивача за кредитними договорами, що свідчить про його фіктивність. Посилання відповідача-2 на судові спори є безпідставними, оскільки судами в таких спорах вказано лише на факт існування оспорюваного правочину, в свою чергу, правова оцінка останньому судом надана не була. Твердження відповідача-2 про відсутність порушеного права позивача є необґрунтованими, оскільки оспорюваний правочин в частині умов про заставу безпосередньо стосується прав та інтересів позивача, оскільки потягнув за собою незаконну заміну кредитора в кредитному та іпотечному договорах, стороною яких є позивач. Також, оспорюваний правочин містить неіснуючий предмет застави, оскільки договору інвестиційного вкладу від 17.06.2008 № 06д/840 не існує. Крім того, особа, яка підписала оспорюваний правочин від імені відповідача-1 діяла з перевищенням своїх повноважень.

Рішенням господарського суду міста Києва від 02.07.2018 позов задоволено повністю. Визнано недійсним договір застави та відступлення права вимоги, укладеного між Публічним акціонерним товариством "Банк Камбіо" та Партнерством з обмеженою відповідальністю "Інланд Транзіт", датований 11.09.2014, в частині застави права вимоги грошових коштів за договором інвестиційного вкладу №06д/840 від 17.06.2008 на забезпечення виконання зобов'язань Товариства з обмеженою відповідальністю "Лєон" за генеральною кредитною угодою №600/02-210 від 15.12.2010 та укладених в її межах кредитних договорів. Стягнуто солідарно з Публічного акціонерного товариства "Банк Камбіо" та Партнерства з обмеженою відповідальністю "Інланд Транзіт" (INLAND TRANSIT LLP) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Лєон" 3200,00 грн. витрат зі сплати судового збору.

Не погодившись із прийнятим рішенням, ОСОБА_2 звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив рішення господарського суду міста Києва у справі №910/6134/17 скасувати і ухвалити нове - про відмову в позові.

Підставою для скасування рішення суду скаржник зазначив неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, а також порушення судом норм матеріального та процесуального права. При цьому скаржник зазначив про правомірне, на його думку, здійснення звернення стягнення на предмет застави у зв'язку з невиконанням позивачем умов кредитних договорів та правомірності здійснення заміни кредитора у зобов'язанні внаслідок виконання обов'язку боржника заставодавцем. Також скаржник вказував на відсутність спору між відповідачами, посилаючись на те, що Банк визнає права нових кредиторів. Також скаржник вказував на те, що судом першої інстанції не надано оцінки наявним в матеріалах справи первинним документам бухгалтерського обліку, які підтверджують виконання оспорюваного правочину, а також листам та довідкам, які підтверджують погашення заборгованості позивача за кредитними договорами за рахунок відповідача-2. Скаржник стверджує, що повноваження підписантів правочину підтверджені належним чином. Крім того скаржник вважає помилковим висновок місцевого господарського суду щодо не існування договору, майнові права за яким було передано в заставу Банку, посилаючись на технічну помилку в зазначенні номеру правочину. При цьому скаржник зазначає, що з копій договору інвестиційного вкладу №06д/08 та додаткових угод до нього вбачається, що даний договір мав також номер 06д/840, який і був вказаний в оспорюваному правочині.

Також в апеляційній скарзі скаржник просив поновити строк на апеляційне оскарження.

Ухвалою Київського апеляційного господарського від 17.09.2018 відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_2 про визнання поважними причин пропуску і поновлення строку на апеляційне оскарження рішення господарського суду міста Києва від 02.07.2018 у справі №910/6134/17; апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення господарського суду міста Києва від 02.07.2018 у справі №910/6134/17 залишено без руху; запропоновано ОСОБА_2 усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки, а саме: протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху надати до Київського апеляційного господарського суду заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження із зазначенням поважних, відмінних від зазначених у апеляційній скарзі та визнаних неповажними, причин такого пропуску.

Указом Президента України "Про ліквідацію апеляційних господарських судів та утворення апеляційних господарських судів в апеляційних округах" №454/2017 від 29.12.2017 ліквідовано Київський апеляційний господарський суд.

Згідно ч. 6 ст. 147 Закону України "Про судоустрій та статус суддів", у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

03.10.2018 в газеті "Голос України" №185(6940) опубліковано повідомлення про початок роботи Північного апеляційного господарського суду з 03.10.2018.

Частиною 5 ст. 31 ГПК України передбачено, що у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду, а якщо такий суд не визначено - до суду, що найбільш територіально наближений до суду, який ліквідовано або роботу якого припинено.

Актом прийняття-передачі судових справ від 02.10.2018 справу №910/6134/17 передано до Північного апеляційного господарського суду.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.11.2018 апеляційну скаргу ОСОБА_2 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Іоннікової І.А., суддів Суліма В.В., Коротун О.М.

20.11.2018 до Північного апеляційного господарського суду від представника третьої особи-1 надійшла заява про долучення до матеріалів справи документів, які підтверджують повноваження представника третьої особи-1 адвоката Бойко Г.Є.

20.11.2018 до Північного апеляційного господарського суду від представника третьої особи-1 надійшла заява про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення господарського суду міста Києва від 02.07.2018 у справі №910/6134/17.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.11.2018 поновлено ОСОБА_2 строк для подання апеляційної скарги на рішення господарського суду міста Києва від 02.07.2018 у справі №910/6134/17; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення господарського суду міста Києва від 02.07.2018 у справі №910/6134/17; призначено справу до розгляду на 26.12.2018.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення, посилаючись на те, що мотиви та підстави, зазначені в ній щодо скасування рішення суду є безпідставними та необґрунтованими, а рішення суду ухвалено у відповідності до вимог чинного законодавства.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.12.2018 відкладено розгляд справи на 22.01.2019.

26.12.2018 через канцелярію суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Лєон" надійшла заява про відвід суддів Північного апеляційного господарського суду Іоннікової І.А., Коротун О.М., Суліма В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.12.2018 у справі №910/6134/17 визнано необґрунтованим відвід суддям Північного апеляційного господарського суду Іонніковій І.А., Коротун О.М., Суліму В.В., заявлений Товариством з обмеженою відповідальністю "Лєон". Постановлено передати матеріали справи №910/6134/17 для здійснення визначення складу судової колегії автоматизованою системою відповідно до положень ст.32 Господарського процесуального кодексу України для вирішення питання про відвід.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.01.2019 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Лєон" про відвід суддів Північного апеляційного господарського суду Іоннікової І.А., Коротун О.М., Суліма В.В. від розгляду справи №910/6134/17 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Мальченко А.О., суддів Жук Г.А., Дикунської С.Я.

Колегія суддів, розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Лєон" про відвід суддів Північного апеляційного господарського суду Іоннікової І.А., Коротун О.М., Суліма В.В. від розгляду справи №910/6134/17, дійшла висновку про її необґрунтованість.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.01.2019 у справі №910/6134/17 у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Лєон" про відвід суддів Північного апеляційного господарського суду Іоннікової І.А., Коротун О.М., Суліма В.В. у справі №910/6134/17 відмовлено.

17.01.2019 через канцелярію суду від позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових доказів у справі, а саме: копії листа УО ФГВФО №04/2495 від 20.12.2018, в якому повідомлено про визнання нікчемними договорів застави майнових прав та відступлення прав вимоги від 11.09.2014, укладених між ПАТ "Банк Камбіо" та ПОВ "Інланд Транзіт", наказам уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію ПАТ "Банк Камбіо" №109 від 18.07.2018. При цьому позивач зазначає, що не мав можливості раніше надати відповідний доказ, оскільки не знав про існування вищевказаного наказу.

22.01.2019 через канцелярію суду від позивача надійшло клопотання про витребування доказів, а саме: завіреної належним чином копії наказу уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію ПАТ "Банк Камбіо" №109 від 18.07.2018, яким визнано нікчемними договори застави майнових прав та відступлення прав вимоги від 11.09.2014, укладених між ПАТ "Банк Камбіо"та ПОВ "Інланд Транзіт"; завіреної належним чином копії акту перевірки (витягу з акту перевірки) стосовно проведеної перевірки договорів застави майнових прав та відступлення прав вимоги від 11.09.2014, укладених між ПАТ "Банк Камбіо" та ПОВ "Інланд Транзіт". При цьому позивач зазначає, що витребувані докази можуть підтвердити доводи скаржника про те, що метою укладення договору застави майнових прав та відступлення прав вимоги від 11.09.2014 насправді не було забезпечення виконання зобов'язань ТОВ "Лєон" перед ПАТ "Банк Камбіо" за кредитним договором. Також позивач зазначив, що самостійно отримати такий доказ він не має можливості, оскільки банк з посиланням на банківську таємницю відмовляє в наданні документів та інформації, яка стосується інших клієнтів.

22.01.2019 через канцелярію суду від позивача надійшло клопотання про призначення у справі почеркознавчої експертизи для встановлення справжності підпису ОСОБА_6 на довіреності від 14.05.2014, договорі інвестиційного вкладу №06д/08 від 17.06.2008, договорі №1 від 24.09.2008 про внесення змін та доповнень до договору інвестиційного вкладу №06д/08 від 17.06.2008, договорі №4 від 20.07.2009 про внесення змін та доповнень до договору інвестиційного вкладу №06д/840 від 17.06.2008, договорі №4/1 від 21.07.2009 про внесення змін та доповнень до договору інвестиційного вкладу №06д/840 від 17.06.2008, договорі №5/1 від 21.06.2010 про внесення змін та доповнень до договору інвестиційного вкладу №06д/840 від 17.06.2008, договорі від 12.09.2014 про внесення змін та доповнень до договору інвестиційного вкладу №06д/840 від 17.06.2008.

У судовому засіданні, що відбулось 22.01.2019, суддею Іонніковою І.А. заявлено самовідвід.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.01.2019 відмовлено в задоволенні заяви судді Іоннікової І.А. про самовідвід від розгляду справи №910/6134/17.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.01.2019 продовжено строк розгляду апеляційної скарги ОСОБА_2 на рішення господарського суду міста Києва від 02.07.2018 у справі №910/6134/17 до 12.02.2019. Оголошено в судовому засіданні перерву до 12.02.2019. Зобов'язано позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Лєон" надіслати всім учасникам справи копії поданих до суду клопотань про призначення судової почеркознавчої експертизи та про витребування доказів. Зобов'язано учасників справи надати через канцелярію суду апеляційної інстанції обґрунтовані письмові пояснення, в яких викласти позицію щодо поданих представником позивача клопотань про витребування доказів та про призначення судової почеркознавчої експертизи.

28.01.2019 через канцелярію суду від відповідача-1 надійшли додаткові пояснення, в яких він зокрема стверджував, що заставодержатель не звертав стягнення на предмет застави, а отже не відбулось відступлення права вимоги; таким чином Банк залишається дійсним кредитором за кредитним договором.

08.02.2019 через канцелярію суду від позивача надійшло доповнення до клопотання про витребування доказів.

11.02.2019 через канцелярію суду від позивача надійшли письмові пояснення на виконання вимог ухвали суду від 22.01.2019.

Розглянувши клопотання позивача про витребування доказів, колегія суддів не вбачає підстав для його задоволення, оскільки докази, які позивач просить витребувати, не мають відношення до предмету доказування. Крім того колегія суддів звертає увагу на те, що наказ уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію ПАТ "Банк Камбіо" №109 від 18.07.2018 є внутрішнім розпорядчим документом Банку, такий наказ не є підставою для виникнення цивільних прав та обов'язків ані у Банку, ані у іншої сторони правочину, та відповідно не є підставою для застосування наслідків нікчемності правочину (відповідна правова позиція також викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 11.04.2018 у справі №910/12294/16, від 16.05.2018 у справі №910/24198/16, від 20.06.2018 у справі №755/7957/16, від 07.07.2018 у справі №826/1476/15, від 04.04.2018 у справі №916/2986/16, від 13.07.2018 у справі №910/8030/17).

Розглянувши клопотання позивача про призначення у справі почеркознавчої експертизи для встановлення справжності підпису ОСОБА_6 на довіреності від 14.05.2014, договорі інвестиційного вкладу №06д/08 від 17.06.2008, договорі №1 від 24.09.2008 про внесення змін та доповнень до договору інвестиційного вкладу №06д/08 від 17.06.2008, договорі №4 від 20.07.2009 про внесення змін та доповнень до договору інвестиційного вкладу №06д/840 від 17.06.2008, договорі №4/1 від 21.07.2009 про внесення змін та доповнень до договору інвестиційного вкладу №06д/840 від 17.06.2008, договорі №5/1 від 21.06.2010 про внесення змін та доповнень до договору інвестиційного вкладу №06д/840 від 17.06.2008, договорі від 12.09.2014 про внесення змін та доповнень до договору інвестиційного вкладу №06д/840 від 17.06.2008, колегія суддів не вбачає підстав для його задоволення, оскільки зазначені договори не є предметом розгляду у даній справі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача, відповідачів, третьої особи-1, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, апеляційний господарський суд встановив наступне.

Між Публічним акціонерним товариством "Банк Камбіо", як кредитором, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Лєон", як позичальником, укладено генеральну кредитну угоду від 15.12.2010 №600/02-2010 (далі - Генеральна кредитна угода), відповідно до п. 1.1 якої кредитор, на підставі Генеральної кредитної угоди, зобов'язується надавати позичальнику кредитні кошти в порядку і умовах, визначених у відповідних кредитних договорах та додаткових угодах до них, укладених в межах Генеральної кредитної угоди і які є її невід'ємними частинами. Загальний розмір позичкової заборгованості позичальнику за кредитами, наданими в межах даної Генеральної кредитної угоди, не повинен перевищувати 1.400.000,00 доларів США. Термін дії Генеральної кредитної угоди встановлений до 14.12.2015.

На виконання Генеральної кредитної угоди між відповідачем-1 та позивачем укладено наступні правочини:

- кредитний договір (відзивна кредитна лінія) від 15.12.2010 №601/02-2010, відповідно до предмету якого, на умовах цього договору та укладеної між сторонами Генеральної кредитної угоди, відповідач-1 відкриває позивачу невідновлювальну кредитну лінію в сумі 400.000,00 доларів США на добудову басейну, зі сплатою 15,0 % річних та 1,0 % одноразової комісії за обслуговування кредитного рахунку. Термін вибірки кредиту - 3 місяці, дата повернення кредиту - 14.12.2015. Пунктом 2.4 вказаного договору визначено, що позивач сплачує нараховані відсотки в валюті кредиту щомісячно у строк, не пізніше останнього робочого дня поточного місяця та в день повернення кредиту на відповідний рахунок;

- кредитний договір (відзивна кредитна лінія) від 15.12.2010 №602/02-2010, відповідно до предмету якого, на умовах цього договору та укладеної між сторонами Генеральної кредитної угоди, відповідач-1 відкриває позивачу невідновлювальну кредитну лінію в сумі 1.000.000,00 доларів США на перекредитування кредиту іншого банку, зі сплатою 15,0 % річних та 1,0 % одноразової комісії за обслуговування кредитного рахунку. Дата повернення кредиту - 14.12.2015. Пунктом 2.4 вказаного договору визначено, що позивач сплачує нараховані відсотки в валюті кредиту щомісячно у строк, не пізніше останнього робочого дня поточного місяця та в день повернення кредиту на відповідний рахунок.

Виконання Генеральної кредитної угоди та укладених в її межах кредитних договорів, зокрема, забезпечено іпотечним договором від 16.12.2010, укладеним між відповідачем-1 та позивачем, за умовами якого в іпотеку відповідачу-1 передано належне позивачу приміщення спорткомплексу, розташоване в адміністративній будівлі літ. А-9 по АДРЕСА_1.

Також виконання Генеральної кредитної угоди та укладених в її межах кредитних договорів, забезпечено наступними договорами:

1) договором застави майнових прав та відступлення прав вимоги (грошові кошти) від 11.09.2014, укладеного між відповідачем-1, як заставодержателем, та відповідачем-2, як заставодавцем, який виступає майновим поручителем позивача, як боржника, предметом якого є забезпечення вимог відповідача-1, що випливають з Генеральної кредитної угоди та укладених в її межах кредитних договорів, укладених між відповідачем-1 та позивачем, за умовами яких позивач зобов'язується перед відповідачем-1:

- повернути не пізніше 14.12.2015 надані йому кошти в сумі 1.510.000,00 доларів США;

- щомісячно сплачувати проценти за користування кредитними коштами в гривні у розмірі 15 % річних;

- сплатити пеню, здійснити інші можливі платежі, передбачені кредитним договором;

- відшкодувати витрати відповідача-1, пов'язані з пред'явленням відповідачем-1 вимог за кредитним договором і зверненням стягнення на предмет застави (п. 1.1).

В забезпечення виконання зобов'язань, вказаних в п. 1.1 цього Договору, відповідач-2 передає у заставу належні йому на момент укладення цього договору майнові права - право вимоги грошових коштів за договором інвестиційного вкладу № 08д/978EURO від 21.06.06 з відповідачем-1 (далі - предмет застави) (п. 1.2).

Предмет застави складає 354.768,88 євро (п. 1.3).

Відповідач-1 набуває права вимоги в день невиконання позивачем своїх зобов'язань за кредитним договором та/або в день отримання від відповідача-2 заяви про дострокове повернення депозитного вкладу та/або в день порушення справи про банкрутство відповідача1/відповідача-2. Відповідач-1 з дня виникнення у нього права вимоги має право задовольнити свої вимоги шляхом списання коштів з рахунку відповідача-2, відкритого за договором інвестиційного вкладу № 08д/978EURO від 21.06.06.

2) договором застави майнових прав та відступлення прав вимоги (грошові кошти) від 11.09.2014, укладеного між відповідачем-1, як заставодержателем, та відповідачем-2, як заставодавцем, який виступає майновим поручителем позивача, як боржника, предметом якого є забезпечення вимог відповідача-1, що випливають з Генеральної кредитної угоди та укладених в її межах кредитних договорів, укладених між відповідачем-1 та позивачем, за умовами яких позивач зобов'язується перед відповідачем-1:

- повернути не пізніше 14.12.2015 надані йому кошти в сумі 1.510.000,00 доларів США;

- щомісячно сплачувати проценти за користування кредитними коштами в гривні у розмірі 15 % річних;

- сплатити пеню, здійснити інші можливі платежі, передбачені кредитним договором;

- відшкодувати витрати відповідача-1, пов'язані з пред'явленням відповідачем-1 вимог за кредитним договором і зверненням стягнення на предмет застави (п. 1.1).

В забезпечення виконання зобов'язань, вказаних в п. 1.1 цього Договору, відповідач-2 передає у заставу належні йому на момент укладення цього договору майнові права - право вимоги грошових коштів за договором інвестиційного вкладу № 06д/840 від 17.06.08 з відповідачем-1 (далі - предмет застави) (п. 1.2).

Предмет застави складає 1.249.915,98 доларів США (п. 1.3).

Відповідач-1 набуває права вимоги в день невиконання позивачем своїх зобов'язань за кредитним договором та/або в день отримання від відповідача-2 заяви про дострокове повернення депозитного вкладу та/або в день порушення справи про банкрутство відповідача1/відповідача-2. Відповідач-1 з дня виникнення у нього права вимоги має право задовольнити свої вимоги шляхом списання коштів з рахунку відповідача-2, відкритого за договором інвестиційного вкладу № 06д/840 від 17.06.08.

Як стверджує позивач, 12.09.2014 Банк звернув стягнення на предмет застави, здійснив добровільне списання грошових коштів з рахунків відповідача-1 і направив їх на погашення заборгованості позивача за кредитною угодою, про що повідомлено відповідача-2 листами від 12.09.2014, в яких вказано про те, що у зв'язку з порушенням умов кредитного договору позивачем, відповідачем-2 12.09.2014 здійснено договірне списання грошових коштів з рахунків відовідача-2 в рахунок погашення заборгованості позивача перед відповідачем-1. Всі зобов'язання перед відповідачем-1 за договором застави відповідачем-2 виконані в повному обсязі. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 512 ЦК України відповідач-2 набув права кредитора за кредитним договором в розмірі 1.249.915,98 доларів США та 354.768,88 євро.

За актом прийому-передачі документів, укладеного між відповідачами, відповідач-1 передав, а відповідач-2 прийняв оригінали документів, які стосуються кредиту позивача.

Відповідно до довідки відповідача-1 від 21.08.2017 №22/1178, відповідачем-2 повністю погашено заборгованість позивача за Генеральною кредитною угодою.

Як зазначено вище предметом спору у даній справі є вимога позивача про визнання недійсним договору застави майнових прав та відступлення прав вимоги від 11.09.2014 в частині застави права вимоги грошових коштів за договором інвестиційного вкладу від 17.06.2008 №06д/840 на забезпечення виконання зобов'язань позивача за Генеральною кредитною угодою від 15.12.2010 №600/02-2010, укладеною між позивачем та відповідачем-1 та укладених в її межах кредитних договорів.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків (п. 2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №11 від 29.05.13 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними").

Відповідно ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 названого Кодексу.

Приписами частини 5 статті 203 Цивільного кодексу України встановлено, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Пунктом 1.6 договору застави майнових прав та відступлення прав вимоги від 11.09.2014 визначено, що цей договір є змішаним договором, який складається з договору застави майнових прав та договору відступлення прав вимоги грошових коштів згідно з договором інвестиційного вкладу від 17.06.2008 №06д/840.

Натомість в матеріалах справи не міститься договору інвестиційного вкладу від 17.06.2008 №06д/840.

Водночас ухвалою місцевого господарського суду від 12.03.2018 витребувано у відповідача-1 належним чином засвідчену копію договору №06д/840 інвестиційного вкладу від 17.06.2008, укладеного між відповідачами з всіма додатками.

Листом-відповіддю відповідач-1 від 19.03.2018 №22/316 повідомляє про те, що між відповідачем-1 та відповідачем-2 укладено договір №06д/08 інвестиційного вкладу від 17.06.2008; в договорах про внесення змін та доповнень до договору №06д/08 інвестиційного вкладу від 17.06.2008, укладених між відповідачем-1 та відповідачем-2, номер 06д/840 вказаний помилково.

Відтак, як вірно зазначив суд першої інстанції, договору інвестиційного вкладу від 17.06.2008 за №06д/840, укладеного між відповідачами не існує.

Відповідно до частини 1 статті 234 Цивільного кодексу України, фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.

Відповідно до частини 2 статті 234 Цивільного кодексу України, фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Отже, колегія суддів вважає, що оспорюваний правочин є фіктивним в частині умов про заставу майнових прав на забезпечення виконання зобов'язань позивача, оскільки не містить предмету застави, приймаючи до уваги те, що укладеного між відповідачами договору інвестиційного вкладу від 17.06.2008 № 06д/840 не існує.

З огляду на викладене, оспорюваний правочин суперечить приписам частини 5 статті 203 та частини 1 статті 234 Цивільного кодексу України, оскільки не спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, що на підставі частини 1 статті 215 Цивільного кодексу України та частини 2 статті 234 Цивільного кодексу України є підставою для визнання такого правочину недійсним в частині умов про заставу майнових прав на забезпечення виконання зобов'язань позивача.

Виходячи зі змісту частини 2 статті 203 Цивільного кодексу України, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Судом встановлено, що оспорюваний правочин підписано відповідачем-1 в особі директора відділення Іщенко Катерини Олександрівни.

Так, в матеріалах справи міститься копія довіреності відповідача-1 від 14.05.2014, яка посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобою Н.В. та зареєстрована в реєстрі за №357.

Пунктом 1.4 вказаної вище довіреності передбачено, що даною довіреністю відповідач-1 уповноважує директора відділення Іщенко Катерину Олександрівну вчиняти від імені відповідача-1 наступні правочини: укладати наступні договори (угоди): інші договори (угоди) - на суму, що не перевищує 20.000,00 грн.

Враховуючи те, що предметом застави за оспорюваним правочином є грошова сума в розмірі 1.249.915,98 доларів США (п. 1.3), яка значно перевищує розмір суми, зазначеної в довіреності відповідача-1 від 14.05.2014, яка посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобою Н.В. та зареєстрована в реєстрі за №357, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що оспорюваний договір зі сторони відповідача-1 підписаний не уповноваженою особою, оскільки Іщенко Катерина Олександрівна не мала необхідного обсягу цивільної дієздатності при підписанні оспорюваного правочину.

Враховуючи викладені обставини оспорюваний правочин суперечить приписам частини 2 статті 203 та частини 1 статті 234 Цивільного кодексу України, оскільки зі сторони відповідача-1 підписаний не уповноваженою особою, оскільки Іщенко Катерина Олександрівна не мала необхідного обсягу цивільної дієздатності, що на підставі частини 1 статті 215 Цивільного кодексу України є окремою підставою для визнання такого правочину недійсним в частині умов про заставу майнових прав на забезпечення виконання зобов'язань позивача.

Твердження скаржника про схвалення правочину шляхом його виконання, посилаючись на те, що Банк звернув стягнення на предмет застави - списав грошові кошти з рахунку Партнерства з обмеженою відповідальністю "Інланд Транзіт" та погасив ними заборгованість ТОВ "Лєон" по кредиту, колегією суддів визнаються безпідставними з огляду на наступне.

19.08.2014 постановою правління Національного банку України №610/БТ «Про встановлення особливого режиму контролю за діяльністю Публічного акціонерного товариства "Банк Камбіо" шляхом призначення куратора» зокрема заборонено банку використовувати для розрахунків у національній валюті прямі кореспондентські рахунки; зобов'язано Банк здійснювати розрахунки у національній валюті виключно через кореспондентський рахунок, відкритий в Національному банку України.

Постановою Правління Національного банку України від 25.09.2014 №603/БТ ПАТ "Банк Камбіо" віднесено до категорії проблемних, запроваджено певні обмеження у діяльності Банку, зокрема погашення заборгованості, що виникла за будь-якими активними операціями Банку, мало прийматись тільки в грошовій формі (крім набуття права власності на об'єкти застави) за погодженням із куратором Банку.

З урахуванням обмежень, встановлених постановою Правління НБУ №510/БТ від 19.08.2014, саме з консолідованого кореспондентського рахунку мали б списуватись кошти під час проведення транзакцій з перерахування коштів з рахунків клієнтів банку, і саме на цьому рахунку кошти мали б відображатись у разі їх реального надходження.

Погашення ж заборгованості за кредитними договорами, укладеними між банком та боржником, відбувалось за рахунок коштів поручителів, зважаючи на те, що перерахування коштів здійснювалось в межах Банку, в період неспроможності виконання ним своїх грошових зобов'язань, без залучення реальних коштів на погашення кредиту, а тому таким погашенням було порушено суть та мету встановлених постановою правління НБУ №603/БТ від 25.09.2014 обмежень щодо прийняття погашення заборгованості виключно у грошовій формі.

Отже, реальне надходження коштів на рахунок банку не відбулося, а тому і не відбулося виконання спірного правочину.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що позовна вимога Товариства з обмеженою відповідальністю "Лєон" про визнання недійсним договору застави та відступлення прав вимоги від 11.09.2014 в частині застави права вимоги грошових коштів за договором інвестиційного вкладу від 17.06.2008 №06д/840 на забезпечення виконання зобов'язань позивача за Генеральною кредитною угодою від 15.12.2010 №600/02-2010, укладеною між позивачем та відповідачем-1 та укладених в її межах кредитних договорів, визнається судом апеляційної інстанції обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у рішенні суду, питання вичерпності висновків господарського суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції ураховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.

Вищевикладені обставини справи спростовують доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, та на які він посилається як на підставу скасування рішення суду, а тому відхиляються судом.

За таких обставин, Північний апеляційний господарський суд приходить до висновку, що суд першої інстанції прийняв рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги, скасування, зміни чи визнання нечинним оскаржуваного рішення суду не вбачається.

У зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, рішення господарського суду міста Києва від 02.07.2018 у справі № 910/6134/17 - без змін.

Матеріали справи №910/6134/17 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287 - 289 ГПК України.

Головуючий суддя І.А. Іоннікова

Судді О.М. Коротун

В.В. Сулім

повний текст постанови складено 20.02.2019