РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.02.2019Справа № 910/19352/17

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Головіної К.І., при секретарі судового засідання Лук'янчук Д.Ю., розглянувши у порядку загального позовного провадження господарську справу

за позовною заявою Фізичної особи-підприємця Відішенко Олександра Володимировича

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Желань"

про стягнення 194 876,85 грн.

за участю представників:

позивач: Відішенко О.В. - витяг з ЄДР № НОМЕР_1 від 10.12.1996 р.

від відповідача: Гарасюта В.О. (керівник) - витяг з ЄДР № 39274162 від 26.06.2014 р.

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду міста Києва з позовом звернулась Фізична особа-підприємець Відішенко Олександр Володимирович (далі - ФОП Відішенко О.В., позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Желань" (далі - ТОВ "Желань", відповідач) про стягнення заборгованості у сумі 194 876,85 грн.

Позов мотивований тим, що відповідач порушив умови договору № 4162/22082014 від 22.08.2014 р. в частині сплати вартості наданих позивачем у період з вересня 2014 р. по лютий 2015 р. юридичних (адвокатських) послуг.

У позові ФОП Відішенко О.В. просить суд стягнути з відповідача вартість послуг у сумі 106 874,45 грн., інфляційні нарахування у сумі 79 136,82 грн., 3 % річних у сумі 8 865,58 грн., а всього - 194 876,85 грн.

Провадження за вказаними вимогами було порушено ухвалою господарського суду міста Києва від 03.11.2017 р. (суддя Мельник В.І.). Згідно з ухвалою господарського суду м. Києва від 15.12.2017 р. (суддя Якименко М.М.) розгляд справи було вирішено здійснювати у порядку загального позовного провадження за правилами, встановленими новою редакцією ГПК України, що набрала чинності з 15.12.2017 р. Цією ж ухвалою сторонам надано строк, передбачений законом, для реалізації ними своїх процесуальних прав та обов'язків.

Під час підготовчого засідання позивач збільшив позовні вимоги (заяви від 23.03.2018 р., від 03.10.2018 р.), просив стягнути з відповідача вартість наданих позивачем послуг у сумі 197 266,26 грн., інфляційні нарахування у сумі 109 364,66 грн., 3 % річних у сумі 18 167,27 грн., а всього - 324 798,19 грн.

Проте, суд, перевіривши дані заяви на дотримання вимог закону, вирішив їх не приймати до розгляду, у зв'язку з тим, що вони за своєю суттю були направлені на одночасну зміну предмета та підстав позову, про що були внесені відповідні записи до протоколів судових засідань від 19.09.2018 р. та від 23.10.2018 р.

У строк, встановлений законом, відповідач надав відзив, у якому зазначив про необгрунтованість позовних вимог, просив відмовити у їх задоволенні.

Ухвалою суду від 23.10.2018 р. (суддя Якименко М.М.) у справі була призначена процедура врегулювання спору за участю судді та провадження у справі зупинено. Проте, оскільки взаємна згода сторонами не була досягнута, ухвалою господарського суду м. Києва від 26.11.2018 врегулювання спору за участю судді було припинено, провадження у справі поновлено, справу вирішено передати на розгляд іншому судді, визначеному в порядку, встановленому статтею 32 ГПК України.

За результатами повторного автоматизованого розподілу судових справ від 05.12.2018 р. справа № 910/19352/17 передана судді Головіній К.І. Згідно з ухвалою господарського суду міста Києва від 10.12.2018 р. справа була призначена до розгляду спору по суті.

У судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав та обґрунтував, просив їх задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечив, зазначив, що позивач, як виконавець юридичних послуг, не подав суду належних доказів надання таких послуг. А долучені позивачем до матеріалів позову акти здачі-приймання за період з вересня 2014 р. по лютий 2015 р. не свідчать про належне виконання ФОП Відішенком О.В. своїх зобов'язань, оскільки ці акти відповідач підписав помилково. Також заявив клопотання про застосування строків позовної давності до вимог про стягнення вартості послуг за актом № 1 від 06.10.2017 р. та нарахованих на неї інфляційних втрат та 3 % річних.

Після початку розгляду справи по суті відповідач також заявив клопотання про долучення додаткових (нових) доказів до матеріалів справи, проте, суд залишив вказане клопотання без розгляду на підставі ст. 207 ГПК України як таке, що було подане з порушенням порядку і строку, визначених законом, та без обґрунтування поважності причин невчасного подання таких доказів.

Отже, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Установлено, що 22.08.2014 року між Фізичною особою-підприємцем Відішенком Олександром Володимировичем (виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Желань" (замовник) був укладений договір про надання адвокатських та юридичних послуг № 4162/22082014 (далі - договір). Відповідно до цього договору замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов'язання щодо участі у підготовці та укладенні договірних, переддоговірних та післядоговірних документів, що укладаються замовником із третіми особами, надає консультації та допомогу щодо організації контролю за виконанням цих договорів, слідкує за застосуванням передбачених законом та договором санкцій по відношенню до контрагентів, що не виконують договірних зобов'язань, наданих замовником; представляє інтереси замовника в державних органах, судах, перед третіми особами; надає консультації, висновки, довідки з правових питань, що виникають у діяльності замовника; інформує замовника, а при необхідності (на його додаткове замовлення) надає йому в електронному вигляді нормативні акти та відповідні нормативні добірки щодо правових питань, які виникають у господарській діяльності замовника (п.п. 2.2.2., 2.2.6., 2.2.8. та 2.2.10 договору), а також надає інші види послуг на підставі додаткової домовленості із замовником, що обов'язково відмічається сторонами в акті здачі-приймання наданих адвокатських та юридичних послуг (п. 1.1., 2.1 договору).

Згідно з пунктом 3.1.2 договору замовник зобов'язується своєчасно й у повному обсязі оплачувати усі надані послуги виконавця.

За послуги виконавця, зазначені у п.п. 2.2.2., 2.2.5., 2.2.8. та 2.2.10 договору замовник щомісячно перераховує плату у розмірі 11 800,00 грн. Оплата здійснюється в безготівковому порядку, платіжним дорученням, на розрахунковий рахунок виконавця. (п. 4.1 договору). Також пунктом 4.2 договору сторони узгодили розмір та порядок нарахування додаткової оплати, зокрема, проведення її за кожний календарний місяць дії договору, про зазначається сторонами у відповідному акті.

Перелік фактично наданих послуг та їх остаточна загальна вартість за один календарний місяць погоджується/підписується сторонами у відповідному акті. Акт готується виконавцем у строк 2-х робочих днів наступного місяця за місяцем, у якому були фактично надані послуги, у 3-х екземплярах і передається замовнику на погодження/підписання. Замовник фіксує дату отримання акту, один екземпляр без кінцевого погодження/підписання передає виконавцю, після чого він зобов'язаний у термін 3-х робочих днів погодити/підписати відповідний акт, оплатити зазначену вартість наданих послуг та передати один екземпляр акту виконавцю. Несвоєчасне підписання/непідписання/відмова від підписання замовником акту не є підставою для затримки оплати за надані послуги у розмірі, зазначеному у п.п. 4.1, 4.2 договору (пункти 4.4 - 4.7 договору).

Договір укладений на строк шість календарних місяців, набирає чинності з 01.09.2014 р. та без обмежень, до повного виконання сторонами взятих на себе обов'язків, з подальшою його пролонгацією (п.п. 6.1, 6.2).

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

У судовому засіданні встановлено, що позивач на виконання умов договору № 4162/22082014 від 22.08.2014 р. у період з вересня 2014 р. по лютий 2015 р. надав відповідачу юридичні (адвокатські) послуги, які полягали у правовому аналізі документів ТОВ "Желань", наданні консультацій, правових висновків, тощо (у тому числі і щодо оформлення земельних ділянок по АДРЕСА_2), що підтверджується наявними у справі актами здачі - приймання наданих адвокатських та юридичних послуг № 1 за вересень 2014 р. на суму 12 965,10 грн., № 2 за жовтень 2014 р. на суму 16 685,35 грн., № 3 за листопад 2014 р. на суму 22 497,03 грн., № 4 за грудень 2014 р. на суму 13 262,47 грн., № 5 за січень 2015 р. на суму 16 959,80 грн., № 6 за лютий 2015 р. на суму 24 504,70 грн., підписані сторонами.

Заперечуючи проти позову, відповідач вказав, що послуги, зазначені у цих актах за період вересень 2014 р. - лютий 2015 р., є умовними та фактично позивачем не надавались, а тому вважав, що відсутні підстави для їх оплати.

Перевіряючи такі доводи відповідача, суд встановив, що згідно з п. 4.1 договору сторони погодили, що за послуги виконавця, зазначені у п.п. 2.2.2., 2.2.5., 2.2.8. та 2.2.10 договору, замовник щомісячно перераховує відповідну плату у розмірі 11 800,00 грн. Проте, остаточна їх вартість та перелік фактично наданих послуг за один календарний місяць (у тому числі і додаткових послуг) погоджується/підписується сторонами у відповідному акті, який готується виконавцем (ФОП Відішенко О.В.) та передається замовнику (ТОВ "Желань") для погодження, та підписання (п.п. 4.4 - 4.7).

При цьому, положеннями п. 4.8 договору № 4162/22082014 від 22.08.2014 р. замовнику надається право не погоджуватись із наданим виконавцем обсягом та вартістю послуг, та не підписувати відповідний акт здачі-приймання послуг, а у 5-ти денний строк з дня отримання акту надати виконавцю свої нормативно обгрунтовані заперечення із відповідними письмовими доказами. У разі відсутності заперечень замовника, останній зобов'язаний повністю оплатити надані послуги за вартістю, вказаною у відповідному акті.

Матеріали справи свідчать, що акти здачі-приймання наданих послуг за період з вересня 2014 р. по лютий 2015 р. на загальну суму 106 874,45 грн. були підписані відповідачем без зауважень (підписані обома сторонами та скріплені печатками) та будь-яких заперечень щодо їх обсягу та вартості, із підтвердженням цих заперечень доказами, відповідач не заявляв.

Більш того, з акту № 6 від 03.03.2015 р. (п.п. 3, 4) вбачається, що замовник (ТОВ "Желань") у повному обсязі визнає отримані ним юридичні (адвокатські) послуги на загальну суму 106 874,45 грн. на підставі актів № 1 за вересень 2014 р., № 2 за жовтень 2014 р., № 3 за листопад 2014 р., № 4 за грудень 2014 р., № 5 за січень 2015 р., № 6 за лютий 2015 р. від ФОП Відішенка О.В.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність" первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Частиною 1 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність" встановлено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Пунктом 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995 р., визначено, що первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Суд зазначає, що документами, що підтверджують фактичне отримання послуг, можуть бути, зокрема, акт приймання-передачі послуг або інший документ, що підтверджує фактичне надання послуг, який повинен мати всі обов'язкові реквізити первинних документів, передбачені ч. 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність", що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції).

Отже, аналіз наведених правових норм дає підстави дійти висновку про те, що зазначені акти є належними доказами, оскільки вони є первинними бухгалтерськими документами.

При цьому доводи відповідача про те, що акти за період з вересня 2014 р. по лютий 2015 р. на суму 106 874,45 грн. він підписав помилково та не вдаючись у їх суть, суд відхиляє, оскільки належних доказів на підтвердження таких обставин у розумінні ст.ст. 74, 76, 77 ГПК України відповідач не надав.

Також суд не приймає до уваги надану відповідачем заяву свідка - ОСОБА_3, у якій свідок вказує, що саме ним надавались відповідачу послуги з юридичного супроводу діяльності ТОВ "Желань", зокрема щодо оформлення технічної документації, пов'язаної з веденням відповідачем будівництва за адресою: АДРЕСА_2. Суд зазначає, що вказані у заяві свідка обставини не спростовують доводів позивача, оскільки такі послуги могли надаватись декількома особами, що не заборонено законом. За таких обставин, свідчення ОСОБА_3 не мають значення для правильного вирішення справи, а тому суд не приймає їх у якості належного доказу по справі.

Крім того, суд враховує, що ОСОБА_3 є зацікавленою особою по відношенню до відповідача, оскільки він був попереднім власником земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2, що вбачається з наявних у матеріалах справи копій свідоцтва про право власності на вказану земельну ділянку від 04.06.2014 р. та витягу з Державного земельного кадастру на цю земельну ділянку.

Отже, суд приходить до висновку, що обгрунтування позову про належне надання ФОП Відішенком О.В. юридичних послуг у період з вересня 2014 р. - лютий 2015 р. на суму 106 874,45 грн. підтверджені наявними у справі належними доказами і доводи відповідача таких висновків суду не спростовують.

Статтею 903 Цивільного кодексу України визначено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послуги в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 202 ГК України передбачено, що господарське зобов'язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Оскільки відповідач не надав доказів належного виконання свого зобов'язання з оплати заборгованості за надані у вересні 2014 р. - лютому 2015 р. юридичні послуги, суд вважає, що позовні вимоги ФОП Відішенка О.В. про стягнення заборгованості у сумі 106 874,45 грн. за договором № 4162/22082014 від 22.08.2014 р. є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Окрім основного боргу позивач також просив стягнути з відповідача інфляційну складову боргу у сумі 79 136,82 грн. та 3 % річних у сумі 8 865,58 грн., нараховані внаслідок прострочення зобов'язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зважаючи на встановлене судом прострочення виконання відповідачем його грошового зобов'язання, вимоги про стягнення 3 % річних та інфляційної складової боргу є такими, що заявлені правомірно.

Здійснивши власний перерахунок сум матеріальних втрат, суд вважає, що з відповідача підлягає стягненню інфляційна складова боргу у сумі 79 136,82 грн. та 3 % річних у сумі 8 848,00 грн., тобто у меншій сумі, ніж заявлено позивачем, у зв'язку із невірним розрахунком 3 % річних.

Розглядаючи заяву відповідача про застосування наслідків спливу строку позовної давності до вимог про стягнення заборгованості за актом здачі-приймання послуг № 1 від 01.10.2014 р. на суму 12 965,10 грн., суд зазначає наступне.

Якщо позовні вимоги господарським судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, то суд зобов'язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 ЦК України та вирішити питання про наслідки такого спливу, тобто, або відмовити в позові у зв'язку зі спливом позовної давності, або, за наявності поважних причин її пропущення, - захистити порушене право, але в будь-якому разі, вирішити спір з посиланням на зазначену норму ЦК України (постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 06.11.2018 по справі № 913/446/17).

Згідно зі ст.ст. 256, 257 ЦК України позовною давністю є строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Як роз'яснив Пленум Вищого господарського суду України у постанові від 29.05.2013 № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" у зобов'язальних правовідносинах, в яких визначено строк виконання зобов'язання, перебіг позовної давності починається з дня, наступного за останнім днем, у який відповідне зобов'язання мало бути виконане.

Судом встановлено, що строк оплати наданих послуг за актом № 1 від 01.10.2014 р. на суму 12 965,10 грн., з урахуванням відкладальної умови, встановленої п. 4.6 договору (замовник зобов'язаний у термін 3-х робочих днів з дня отримання акту його оплатити), закінчився 06.10.2014 р. (оскільки акт № 1 замовник отримав 01.10.2014 р.). Отже, перебіг строку позовної давності розпочався з 07.10.2014 р. та закінчився 07.10.2017 р., а позивач звернувся до суду з даним позовом - 02.11.2017 р.

Водночас, статтею 264 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

За змістом вказаної статті переривання перебігу строку позовної давності можливе лише у разі початку перебігу цього строку та виключно в його межах, а не до його початку чи після спливу позовної давності, оскільки при дослідженні обставин, пов'язаних з вчиненням зобов'язаною особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку, господарському суду необхідно у кожному випадку встановлювати, коли конкретно вчинені боржником відповідні дії, маючи на увазі, що переривання перебігу позовної давності може мати місце лише в межах строку давності (вказана позиція викладена Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у постановах від 11.10.2018 у справі № 908/1125/17, від 04.10.2018 у справі № 911/2509/16 та від 27.06.2018 у справі № 914/2026/17).

Судом встановлено, що підписуючи акт № 6 від 03.03.2015 р., відповідач визнав наявну у нього заборгованість у загальній сумі 106 874,45 грн., у тому числі за актом № 1 від 01.10.2014 р., тобто у межах строку позовної давності.

Відповідно до пункту 4.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.10.2013 р. "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" правила переривання перебігу позовної давності (стаття 264 ЦК України) застосовуються господарським судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останній є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати визнання пред'явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу.

Суд приймає до уваги, що визнання заборгованості відповідачем за актом № 1 від 01.10.2014 р. відбулось шляхом підтвердження її наявності у акті № 6 від 03.03.2015 р. та саме 03.03.2015 р. відбулось переривання строку позовної давності за вимогою позивача з оплати послуг за актом № 1 від 01.10.2014 р.

За таких обставин у застосуванні наслідків спливу строку позовної давності відповідачу слід відмовити.

Так само не підлягає задоволенню заява відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності до заявлених вимог про стягнення матеріальних втрат за несвоєчасне виконання зобов'язання за актом № 1 від 01.10.2014 р. на суму 12 965,10 грн.

Відповідно до позиції Верховного Суду України, викладеної у Аналізі практики застосування ст. 625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві від 01.07.2014 р., міра відповідальності, передбачена ст. 625 ЦК України, полягає у приєднанні до невиконаного основного обов'язку нового додаткового обов'язку у вигляді відшкодування матеріальних втрат кредитора, тобто, інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми.

Статтею 266 ЦК України передбачено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення матеріальних втрат).

Отже, беручи до уваги висновок суду про те, що за основним зобов'язанням (актом № 1 від 01.10.2014 р.) строк позовної давності не сплив, то стосовно і вимог про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, нарахованих за прострочення виконання основного зобов'язання, позовна давність не пропущена.

У разі часткового задоволення позову судові витрати відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

ФОП Відішенко О.В. просив покласти на відповідача суму сплаченого ним судового збору 2 923,15 грн., а також витрати, понесені під час розгляду справи, у сумі 185,66 грн., що складаються з банківської комісії за переказ грошових коштів зі сплати судового збору у сумі 59,66 грн. та плати за отримані відомості з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо сторін спору у розмірі 126, 00 грн. (з урахуванням банківської комісії).

Приписами ч.ч. 1, 3 ст. 123 ГПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Отже, оскільки норми процесуального закону не передбачають відшкодування витрат по оплаті позивачем послуг банку за сплату судового збору, суд не вбачає правових підстав для покладення на відповідача банківської комісії у сумі 59,66 грн. за переказ грошових коштів. Також не підлягають відшкодуванню позивачу і сума плати за отримані відомості з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо сторін у розмірі 126, 00 грн. з урахуванням суми банківської комісії.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 73-79, 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Відішенка Олександра Володимировича до Товариства з обмеженою відповідальністю "Желань" про стягнення заборгованості у сумі 194 876,85 грн. задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Желань" (03134, м. Київ, вул. Трублаїні, буд. 18; ідентифікаційний код 39274162) на користь Фізичної особи-підприємця Відішенка Олександра Володимировича (АДРЕСА_1; ідентифікаційний код НОМЕР_1) основний борг у сумі 106 874 (сто шість тисяч вісімсот сімдесят чотири) грн. 45 коп., інфляційні втрати у сумі 79 136 (сімдесят дев'ять тисяч сто тридцять шість) грн. 82 коп., 3 % річних у сумі 8 848 (вісім тисяч вісімсот сорок вісім) грн. 00 коп., судовий збір у сумі 2 922 (дві тисячі дев'ятсот двадцять дві) грн. 89 коп.

У решті позовних вимог - відмовити.

Рішення ухвалено в нарадчій кімнаті та проголошено його вступну та резолютивну частини в судовому засіданні 11 лютого року.

Повний текст рішення складений 22 лютого 2019 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 20-денний строк з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Головіна К.І.