Справа № 909/62/19
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

26.02.2019 м. Івано-Франківськ

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Фрич М. М., розглянувши матеріали справи

за позовом: ОСОБА_1 та ОСОБА_2

АДРЕСА_1

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "РЕГІСТР"

вул. Торгова, 3, м. Івано-Франківськ, 76018

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД "РЕГІСТР"

вул. Торгова, 3, м. Івано-Франківськ, 76018

про визнання правочинів (договорів) недійсними

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Господарського суду Івано-Франківської області знаходиться справа за позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю "РЕГІСТР" та до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД "РЕГІСТР" про визнання правочинів (договорів) недійсними.

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 16.01.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження і призначено підготовче засідання на 14.02.2019 року. В судовому засіданні 14.02.2019 року відкладено підготовче засідання на 26.02.2019 року.

25.02.2019 року до Господарського суду Івано-Франківської області поступила заява Товариства з обмеженою відповідальністю "РЕГІСТР" (вх.№3227/19 від 25.02.2019) про відвід судді. Заява мотивована тим, що жодний з додатків до позовної заяви не засвідчений належним чином, а тому є неналежним доказом і не може братися суддею до уваги. Також, відповідно до заяви позивачі при поданні позовної заяви про визнання правочинів (договорів) недійсними в кількості 43 (сорок три), повинні були сплатити судових збір за кожну вимогу окремо, що не було зроблено, а суддею не приймалося жодних процесуальних документів з приводу звільнення позивачів від сплати судового збору.

Також заявник вказав, що поданні заяви про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на майно, позивачі повинні були сплатити 41 301, 50 грн, замість сплачених 960, 50 грн.

Заявник вказує, що наявність вказаних грубих порушень процесуального законодавства при відкритті провадження у справі вказує на упередженість судді Фрич Марії Миколаївни та на неможливість об'єктивного розгляду даним складом суду справи №909/62/19. З огляду на викладене, заявник - Товариство з обмеженою відповідальністю "РЕГІСТР" просить відвести суддю Господарського суду Івано-Франківської області Фрич Марію Миколаївну від розгляду господарської справи №909/62/19 за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю "РЕГІСТР" та до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД "РЕГІСТР" про визнання правочинів (договорів) недійсними.

Розглянувши вказану заяву, суд вважає за правильне вказати таке.

Статтями 35, 38, 39 Господарського процесуального кодексу України задекларовано підстави, порядок заявлення та порядок вирішення відводу судді.

В силу ст. 35 Господарського процесуального кодексу України, суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо він є членом сім'ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім'ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання, або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; є інші обставини, які викликають сумнів у неупередженості або об'єктивності судді.

Згідно з частиною 2 статті 38 Господарського процесуального кодексу України, з підстав зазначених, зокрема, у статті 35 цього Кодексу, судді може бути заявлено відвід учасниками справи.

Відвід повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання (частина 3 статті 38 Господарського процесуального кодексу України). Питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Питання про відвід має бути розглянуто не пізніше двох днів з дня надходження заяви про відвід (частини 1, 2, 7 статті 39 Господарського процесуального кодексу України ).

Відвід - це процесуальний інститут, що містить умови, за яких особа не може брати участі у конкретній справі. Відвід судді в господарському процесі як правова категорія - це висловлена в письмовій формі недовіра складу господарського суду на підставі особистих переконань та в конкретній справі.

Право подавати заяву про відвід судді є однією з гарантій законності здійснення правосуддя і об'єктивності та неупередженості розгляду справи. Статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованою Верховною Радою України (Закон України від 17.07.1997 N 475/97-ВР), закріплені основні процесуальні гарантії, якими може скористатися особа при розгляді її цивільного позову в національному суді, серед яких - розгляд справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Отже неупередженість складу суду, гарантована національним процесуальним законом, як складова права на справедливий судовий розгляд, у розумінні Європейської конвенції, включає і право на незалежний і безсторонній суд.

Заява ТОВ "Регістр" про відвід судді Фрич М.М. поступила до суду 25.02.2019р..з грубим порушенням част.3 ст. 38 Господарського процесуального кодексу, відповідно до якої відвід повинен бути заявленим протягом 10 днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання. Після спливу вказаного строку заявляти відвід дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів з дня, коли заявник дізнався про таку підставу.

Провадження у справі відкрито 16.01.2019р. за правилами загального позовного провадження і 14.02.2019р. проведено перше судове засідання. Відповідач в судове засідання не з'явився та не направив уповноваженого представника а також не надав суду відзив на позов. 31.01.2019р. директор ТОВ "ТД РЕГІСТР" О.Чебачева ознайомилась з матеріалами справи, а заяву про відвід судді Фрич М.М. подала до суду через 24 дні після такого ознайомлення без будь-яких пояснень недотримання нею строків, передбачених процесуальним законодавством.

Аргументами самої заяви про відвід судді в справі є:

1/ неналежне засвідчення позивачем доказів по справі,

2/ не врахування суддею пункту 3 ст.6 Закону України "Про судовий збір", який передбачає у разі, коли в позовній заяві об'єднано дві і більше вимог немайнового характеру - судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

3/ задоволення суддею Фрич М.М. заяви позивача про забезпечення позову та відсутність сплати судового збору в повному обсязі,

4/недотримання суддею ч.7 ст.6 Закону України "Про судовий збір".

Наведені обставини, на думку заявника, свідчать про порушення суддею норм ГПК України, Закону України "Про судовий збір", Конституції України, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та підтверджують що суддя:

- не в змозі об'єктивно та неупереджено дослідити докази у справі

- та викликають сумнів у неупередженості або об'єктивності судді, що мають своїм наслідком пряму або побічну заінтересованість у результаті розгляду цієї справи.

Враховуючи доводи поданої заяви та фактичні обставини справи, суд вважає за правильне вказати на таке.

Відповідно до ст.74 ГПК України - кожна сторона самостійно повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд не може збирати докази та вказувати стороні щодо порядку їх подачі, за винятком випадків окремо зазначених в законі. Суд не вправі оцінювати докази на стадії вирішення питання відкриття провадження у справі, оскільки дослідження доказів є самостійною стадією судового процесу /ст.210 ГПК України/. Таким чином, висновок заявника про те, що суддею взято до уваги будь-які докази по справі на стадії відкриття провадження у справі є передчасним та таким, що не підтверджує наявність обставин щодо відводу судді М.М. Фрич.

Пункт 3 ст.6 Закону України "Про судовий збір" дійсно передбачає сплату судового збору при зверненні з позовною заявою до господарського суду з кожної майнової вимоги.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод /Рим, 4.Х!.1950/, Рекомендація щодо заходів, які полегшують доступ до правосуддя № R/81/7, прийнята Комітетом міністрів Ради Європи 14 травня 1981 року та практика Європейського суду з прав людини під час застосування цієї Конвенції не визнають необхідність сплати судових витрат обмеженням права доступу до суду. Разом із тим, ураховуючи положення п.1 ст.6 Конвенції та прецендентну практику Європейського суду з прав людини /зокрема, рішення від 19 червня 2001 року у справі "Креуз проти Польщі"/ сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права.

Даний спір має характер корпоративного, вимога редакційно оформлена як одна, а саме: "визнати недійсними правочини" ... і наведено їх перелік. Підстави, обставини, докази по всіх спірних договорах є єдиними, тобто кожний договір не має характеру окремого спору. За таких обставин правильність застосування п.3 ст.6 Закону України "Про судовий збір" потребує додаткового з'ясування. Проте, відповідач в судові засідання не з'являвся та не виконав вимоги ухвали суду від 16.01.2019р.

Натомість п.11 ст.176 Господарського процесуального кодексу передбачає, що суддя, встановивши після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу, на що посилається заявник, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків.

Таким чином, посилання заявника на недотримання судом вимог Закону України "Про судовий збір"/ що не відповідає дійсності/ як на заінтересованість та упередженість суду не є такими за своєю суттю оскільки дії суду фактично скеровані на недопущення будь-яких ускладнень та перешкод доступу до суду та неухильного дотримання процесуального законодавства, забезпечуючи при цьому належний баланс між інтересами держави у стягненні судового збору за розгляд справ, з одного боку, та інтересами позивача щодо можливості звернення до суду, з другого боку.

Суд погоджується з доводами заявника про те, що в випадку, коли до суду звертаються з позовом декілька позивачів, то судовий збір обчислюється із загальної суми позову і сплачується кожним позивачем пропорційно до заявлених кожним із них вимог окремим платіжним документом. Проте, суд зауважує, що закон не містить заборони й можливості сплати усієї суми судового збору одним із позивачів в справі, оскільки визначальним в такому випадку є факт сплати судового збору в повному об'ємі.

Аналогічно, суд зауважує, що заходи забезпечення позову, вжиті судом ухвалою від 16.01.2019 року на підставі вимог чинного законодавства, а відтак не можуть вважатися такими, що вказують на упередженість суду.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Бочан проти України" (заява N7577/02) від 3 травня 2007 року суд нагадує, що "безсторонність", в сенсі пункту 1 статті 6, має визначатися відповідно до суб'єктивного критерію, на підставі особистих переконань та поведінки конкретного судді у конкретній справі - тобто, жоден з членів суду не має проявляти будь-якої особистої прихильності або упередження, та об'єктивного критерію - тобто, чи були у судді достатні гарантії для того, щоб виключити будь-які легітимні сумніви з цього приводу. Відповідно до об'єктивного критерію має бути визначено, чи наявні факти, що можуть бути перевірені, які породжують сумніви щодо відсутності безсторонності судів. У цьому зв'язку навіть зовнішні ознаки мають певне значення. Ключовим питанням є питання довіри, яку суди в демократичному суспільстві мають вселяти суспільству і, перш за все, сторонам у процесі.

В рішенні у справі "Олександр Волков проти України" від 9 січня 2013 року зазначено наступне. Як правило, безсторонність означає відсутність упередженості та необ'єктивності. Згідно з усталеною практикою Суду існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно встановлюватися згідно з: суб'єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об'єктивним у цій справі, та об'єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності (рішення у справах "Фей проти Австрії", від 24 лютого 1993 року, пункти 28, 30 та "Веттштайн проти Швейцарії", заява №33958/96, пункт 42). Проте між суб'єктивною та об'єктивною безсторонністю не існує беззаперечного розмежування, оскільки поведінка судді не тільки може викликати об'єктивні побоювання щодо його безсторонності з точки зору стороннього спостерігача (об'єктивний критерій), а й може бути пов'язана з питанням його або її особистих переконань (суб'єктивний критерій) (рішення у справі "Кіпріану проти Кіпру" від 15 грудня 2005 року, пункт 119). Отже, у деяких випадках, коли докази для спростування презумпції суб'єктивної безсторонності судді отримати складно, додаткову гарантію надасть вимога об'єктивної безсторонності (рішення від 10 червня 1996 року у справі "Пуллар проти Сполученого Королівства", пункт 32). У цьому відношенні навіть вигляд має певну важливість - іншими словами, "має не лише здійснюватися правосуддя - ще має бути видно, що воно здійснюється". Концепції незалежності та об'єктивної безсторонності тісно пов'язані між собою та залежно від обставин можуть вимагати спільного розгляду (рішення у справі "Сасілор-Лормін проти Франції", заява №65411/01, пункт 62).

У рішення Європейського суду з прав людини від 09.11.2006 у справі "Білуха проти України" сказано: "стосовно суб'єктивного критерію, особиста безсторонність презюмується, поки не надано доказів протилежного ".

Згідно з пунктом 11. Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів CM/Rec (2010) 12 від 17.11.2010 зовнішня незалежність не є прерогативою чи привілеєм, наданим для задоволення власних інтересів суддів. Вона надається в інтересах верховенства права та осіб, які домагаються та очікують неупередженого правосуддя. Незалежність суддів слід розуміти як гарантію свободи, поваги до прав людини та неупередженого застосування права. Неупередженість та незалежність суддів є необхідними для гарантування рівності сторін перед судом.

Крім того, Консультативна рада європейських судів у пункті 12 Висновку №1 (2001) наголошує: "Судовій владі повинні довіряти не лише сторони окремої судової справи, а й суспільство в цілому. Таким чином, суддя не просто повинен насправді бути вільним від будь-яких зв'язків, прихильностей, упередженості, він також повинен вважатися вільним від цього з точки зору розсудливого спостерігача. У протилежному випадку довіру до судової влади буде підірвано".

Європейський суд з прав людини застерігає, що навіть самі лише сумніви "спостерігача" в тому, що суд незалежний та неупереджений, можуть мати певне значення в розумінні забезпечення громадянам права на справедливий суд ("Ферантелі та Сантаджело проти Італії", "Хаусчілдт проти Данії, "Веттстейн проти Швейцарії").

Наведені Товариством з обмеженою відповідальністю "Регістр" у заяві про відвід судді від 25.02.2019р. № 8 обставини не відповідають дійсності, проте викликають у сторони сумнів у неупередженості або об'єктивності судді. А тому, зважаючи на пріоритетність норм Європейської конвенції та принципове значення рішень Європейського суду з прав людини для національного правозастосування та сприяння посиленню системи правосуддя в Україні та те, що нормами Господарського процесуального кодексу України не визначено вичерпного переліку обставин відводу судді, виходячи із загальних принципів судочинства, важливим аспектом яких є право на справедливий суд, задля забезпечення суспільної гармонії, захисту репутації та підтримання авторитету органів правосуддя, зважаючи на конституційну гарантію права на судовий захист, з метою уникнення будь-яких, навіть щонайменших, сумнівів у безсторонності, неупередженості суддів чи будь-яких інших сумнівів в об'єктивному вирішенні спору, суд прийшов до висновку про задоволення заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Регістр" від 25.02.2019рю № 8 про відвід судді М.М.Фрич у справі.

Керуючись ст. 35,38, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Регістр" від 25.02.2019р. № 8 про відвід судді М.М.Фрич у справі №909/62/19 - задоволити.

Відвести суддю Господарського суду Івано-Франківської області Фрич Марію Миколаївну від розгляду господарської справи № 909/62/19 за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_1 до ТОВ "Регістр" та ТОВ "ТД Регістр" про визнання договорів /правочинів/ недійсними.

Ухвала окремо від рішення суду оскарженню не підлягає.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі "Судова влада України", за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі: http://court.gov.ua/fair/sud5010/

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/

Веб-адреса Господарського суду Івано-Франківської області: http://if.arbitr.gov.ua/sud5010/

e-mail суду: . Інформація за тел.: (0342) 55-94-88

Звернути увагу, що учасники справи можуть отримувати процесуальні документи в електронному вигляді. Для цього необхідно зареєструватись в системі, розміщеній на офіційному веб-порталі "Судова влада України" (https://e-court.mail.gov.ua/?_task=login&_action=plugin.registration_rules) та подати до суду заявку для отримання процесуальних документів в електронному вигляді.

Суддя Фрич М. М.