ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" лютого 2019 р. Справа№ 910/11021/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Чорногуза М.Г.

суддів: Суліма В.В.

Хрипуна О.О.

секретар судового засідання: Михайленко С.О.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: Ніколова В.М. довіреність № 220/514/Д від 03.12.18

розглянувши матеріали апеляційної скарги Міністерства оборони України

на рішення Господарського суду міста Києва від 09 листопада 2018 року (повний текст складено 14.11.2018 р.)

у справі № 910/11021/18 (суддя Підченко Ю.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Сокар Україна"

до Міністерства оборони України

про стягнення 6 093 200,04 грн., -

в с т а н о в и в :

Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Сокар Україна" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою про стягнення 6093200,04 грн. (а.с.7-11).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.11.2018 р. у справі №910/11021/18 позовні вимоги ТОВ "Торговий дім "Сокар Україна" задоволено частково, стягнуто з Міністерства оборони України на користь ТОВ "ТД "Сокар Україна" індекс інфляції в розмірі 1308200,04 грн. та витрати зі сплати судового збору в розмірі 19623,00 грн. У задоволенні позовних вимог про стягнення пені та штрафу відмовлено (а.с. 127-131).

Міністерство оборони України звернулось з апеляційною скаргою на рішення Господарського суду міста Києва від 09.11.2018 р. у справі №910/11021/18, в якій просить оскаржуване рішення скасувати в частині стягнення з Міністерства оборони України 1308200,04 грн., решту частину судового рішення залишити без змін.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10 грудня 2018 року, апеляційна скарга Міністерства оборони України на рішення Господарського суду міста Києва від 09.11.2018 р. у судовій справі № 910/11021/18 передана на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя - Чорногуз М.Г., судді - Сулім В.В., Хрипун О.О.

21 грудня 2018 року ухвалою Північного апеляційного господарського суду (головуючий суддя - Чорногуз М.Г., судді - Сулім В.В., Хрипун О.О.) відкрито апеляційне провадження у справі № 910/11021/18, апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Господарського суду міста Києва від 09 листопада 2018 року у справі № 910/11021/18 та призначено до розгляду на 29 січня 2019 року.

04 січня 2019 року від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу.

29 січня 2019 року ухвалою Північного апеляційного господарського суду розгляд справи відкладено на 19 лютого 2019 року.

Представник Міністерства оборони України у судовому засіданні 19 лютого 2019 року надав пояснення, в яких підтримав доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати в частині стягнення 1 308 200,04 грн., решту частину судового рішення залишити без змін.

Представник ТОВ "Торговий дім "Сокар Україна" у судове засідання 19 лютого 2019 року не з'явився, про причини неявки колегію суддів не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, у розумінні ст.ст. 120, 242 ГПК України та ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень", що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення за ідентифікатором 852.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Ухвалою про відкриття апеляційного провадження та призначення апеляційної скарги до розгляду явка сторін обов'язковою не визнавалась і учасників процесу попереджено, що у разі неявки у судове засідання їх представників, справа буде розглянута за наявними матеріалами і така неявка представника позивача не перешкоджає всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів. Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги за наявними матеріалами та за відсутності представника позивача.

Згідно з ч. 1 ст. 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального і матеріального права встановила наступне.

Міністерством оборони України на веб-ресурсі www.dzo.com.ua розміщено оголошення про проведення аукціону із закупівлі товарів за державні кошти № UA-2017-02-027-001567-а за чотирма лотами. Маючи бажання прийняти участь в процедурі закупівлі позивачем, у визначеному тендерною документацією порядку та строки, було сформовано та розміщено на електронному веб-ресурсі www.dzo.com.ua свої тендерні пропозиції та За результатами кваліфікації учасників закупівлі позивача було визнано переможцем за лотами №3 і №4.

16 травня 2017 року між ТОВ "Торговий дім "Сокар Україна" (далі - позивач), як постачальником і Міністерством оборони України (далі - відповідач), як замовником відповідно до рішення тендерного комітету замовника (протокол від 05.05.2017 р. №75/72/10) укладено Договір №286/1/17/16 (далі - Договір), за змістом п. 1.1 якого, постачальник зобов'язується поставити у 2017 році нафти і дистилятів (авіаційний гас) (лот 4 - паливо для реактивних двигунів ТС-1 або еквівалент, а саме, паливо для реактивних двигунів ТС-1 або паливо авіаційне для газотурбінних двигунів Джет А-1) (далі - продукція) для потреб Міністерства оборони України згідно Специфікації, а Замовник забезпечити приймання продукції та її оплату в асортименті, кількості, у строки і за цінами згідно з Специфікацією (а.с. 25).

Відповідно до Специфікації позивач мав поставити паливо для реактивних двигунів ТС-1 або паливо авіаційне для газотурбінних двигунів Джет А-1 (61-000-6972, 61-003-4718) у строк до 31.05.2017 включно, у кількості 1500,00 тонн, вартістю 17500 грн. за тонну, на загальну суму 31500000 грн., в т.ч. ПДВ 5250000,00 грн.

Пунктом 3.1. Договору № 286/1/17/16 визначено, що ціна договору становить без ПДВ 26 250 000, 00 грн., крім того ПДВ 5 250 000, 00 грн. Ціна договору, що підлягає оплаті становить 31500000, 00 грн., у т.ч. ПДВ, вартість вантажних робіт в місцях завантаження та транспортні витрати.

Відповідно до абз. 2 п. 7.3.5 Договору відповідно до частин другої статті 625 Цивільного кодексу України та частини шостої статті 231 Господарського кодексу України сторони встановили інший розмір проценті 0 (нуль) процентів.

У наявній в матеріалах справи рознарядці на постачання зазначено строк постачання до 31.05.2017 включно (а.с. 32).

28 вересня 2017 року рішенням Господарського суду міста Києва, залишене без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 15.01.2018 р. у справі № 910/13457/17 позовні вимоги задоволено, стягнуто з Міністерства оборони України на користь ТОВ "Торговий дім "Сокар Україна" 60900000 грн. заборгованості, з яких 29400000 грн. заборгованості, яка утворилася у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору від 16.05.2017 №286/1/17/15 про постачання для державних потреб нафти і дистилятів (авіаційний гас), для техніки спеціального призначення (за кошти Державного бюджету України); 31 500 000 грн. заборгованості, яка утворилася у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору від 16.05.2017 №286/1/17/16 про постачання для державних потреб нафти і дистилятів (авіаційний гас), для техніки спеціального призначення (за кошти Державного бюджету України) (а.с. 37-43, 44-53).

Рішенням Господарського суду міста Києва у справі № 910/13457/17 встановлено, що: "На виконання умов Договору №286/1/17/16 позивачем було поставлено відповідачу продукцію на загальну суму 31500000 грн., що підтверджується підписаними сторонами і скріпленими їх печатками видатковими накладними, а саме: від 11.06.2017 №ТД-00000826 на суму 10 123 323 грн.; від 13.06.2017 №ТД-00000834 на суму 9 641 394 грн.; від 14.06.2017 №ТД-00000839 на суму 5 911 773 грн.; від 14.06.2017 №ТД-00000838 на суму 5 693 226 грн.; від 26.06.2017 №ОБ-ТД034826 на суму 130 284 грн.

Крім того, сторонами підписано та скріплено печатками акти приймання-передачі продукції за вказаними видатковими накладними, повідомлення-підтвердження отримання та оприбуткування за бухгалтерським обліком матеріальних цінностей, закуплених МОУ в централізованому порядку, та товарно-транспортні накладні на відпуск нафтопродуктів.

19.07.2017 листами від 18.07.2017 №297/3 і 297/4 Департаменту державних закупівель та постачання матеріальних ресурсів МОУ було надано всі документи, визначені пунктами 4.2 Договорів №286/1/17/15 і №286/1/17/16. Отримання документів підтверджується наявними на зазначених листах підписами Машин та прописом "Додатки на 127 арк. у відділі ПММ" і "Додатки на 35 арк у відділі ПММ" щодо прийняття таких документів, та відтисками печаток вхідної кореспонденції із номерами 1/127вх.№7705 і 1/35вх.№7707.".

Вищезазначені документи також надані позивачем до матеріалів даної господарської справи №910/11021/18 (а.с. 62-76, 102-111).

Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

20 листопада 2017 року відповідач розрахувався за договором №286/1/17/16, що підтверджується випискою АТ "Ощадбанк", загалом у сумі 31500000,00 грн. (а.с. 60-61).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не виконав своїх зобов'язань щодо оплати поставленої продукції у встановлений договором строк.

У апеляційній скарзі відповідач зазначає, що позивачем не виконано зобов'язання щодо поставки товару у визначений договором строк, а саме до 31.05.2017 р. Також відповідач звертав увагу на те, що не надходження на рахунок відповідача бюджетних коштів (не взяття їх на зобов'язання) на момент надання позивачем документів на оплату свідчить про відсутність підстав для оплати у відповідача. На думку відповідача судом першої інстанції не враховано того, що п. 4.1 Договору визначено, що розрахунок за фактично поставлену продукцію здійснюється протягом 30 днів та те, що несвоєчасне виконання зобов'язань відбулось з вини Державної казначейської служби, що полягає у не взятті на облік фінансових зобов'язань за договором

Також відповідач вказує, що у Договорі сторони встановили розмір процентів 0 (нуль) процентів, на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України та ч. 6 ст. 231 ГК України та зазначає що рішення від 15.01.2018 р. у справі № 910/13457/17, на яке посилається позивач, оскаржувалось до суду апеляційної інстанції, відтак посилання позивача на те, що відповідачем було сплачено кошти за Договором після прийняття рішення у справі № 910/13457/17 на думку відповідача є безпідставним.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач вказує, що передбачені договором документи надані відповідачу листом від 18.07.2017 №297/4, який був отриманий останнім 19.07.2017 р., отже на думку позивача передбачений договором обов'язок з оплати мав бути виконаний до 30.08.2017 р., проте був виконаний 20.11.2017 р., тобто з простроченням. Враховуючи, що Міністерство оборони України порушило свої зобов'язання щодо своєчасної оплати фактично поставленої продукції на 82 дні (з 31.08.2017 до 20.11.2017) суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача інфляційних втрат у сумі 1308200,04 грн., нарахованих згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України та зазначив про те, що факт відсутності бюджетного фінансування не звільняє відповідача від обов'язку зі своєчасної оплати фактично отриманої продукції.

При цьому, позивачем зазначено, що: "бюджетна програма "Постачання для державних потреб нафти і дистилятів (авіаційний гас), для техніки спеціального призначення" і паспорти до неї на 2017- 2018 роки не затверджувалися, на рахунках Міністерства оборони України в Державному казначействі кошти були відсутні та їх зарахування не передбачалося, що підтверджується листом Державної казначейської служби України № 8-08/345-16905 від 17.10.2018 та свідчить, що Міністерство оборони України, оголошуючи закупівлю для державних потреб нафти і дистилятів не мало та не могло мати на той момент часу правової впевненості в отриманні коштів для оплати Продукції, яку фактично приймало, що є порушенням принципу добросовісності зі сторони Міністерства оборони України."

Враховуючи те, що відповідачем оскаржується рішення в частині задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 1308200,04 грн., з урахуванням ч. 1 ст. 269 ГПК України, межами перегляду судом апеляційної інстанції є рішення суду першої інстанції в частині задоволення зазначених вказаних позовних вимог.

З'ясувавши обставини справи та здійснивши перевірку їх доказами з урахуванням доводів сторін, колегія суддів зазначає наступне.

За приписами ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 2 ст. 712 ЦК України визначено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) сплатити за нього певну грошову суму (ч. 1 ст. 665 ЦК України).

Нормами ст. 691 ЦК України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

За приписами ч. 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Рішенням Господарського суду міста Києва у справі № 910/13457/17 встановлено, що: "На виконання умов Договору №286/1/17/16 позивачем було поставлено відповідачу продукцію на загальну суму 31500000 грн.".

Пунктом 4.2 Договору передбачено, що постачальник зобов'язаний надати замовнику після постачання продукції такі документи: рахунок-фактуру на відвантажену продукцію; акт приймання форма №4; видаткову накладну; повідомлення підтвердження (додаток №12.4); копію паспорту якості на відвантажену продукцію; акт приймання-передачі (додаток 12.3).

Без вказаних документів або відсутності у них встановленої інформації оплата поставленої продукції не здійснюється (пункт 4.3 Договору).

На виконання вимог пункту 4.2. Договору № 286/1/17/16 постачальником листом від 18.07.2017 р. № 297/4 надано Міністерству оборони України всі необхідні документи для здійснення оплати (що підтверджується реєстром до листа №297/4) за поставлену Продукцію, які отримані замовником 19.07.2017, що підтверджується відміткою на вказаному листі (а.с. 35-36).

Пунктом 4.1 Договору встановлено, що розрахунок за фактично поставлену продукцію здійснюється протягом 30 банківських днів (за умови надходження бюджетних коштів на рахунок МОУ за даним кодом видатків) з дати надання постачальником до Департаменту державних закупівель та постачання матеріальних ресурсів МОУ належним чином оформлених документів, передбачених договором.

Згідно з п. 6.1.1 Договору, замовник зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати вартість поставленої продукції протягом 30 банківських днів (за умови надходження бюджетних коштів на рахунок МОУ за даним кодом видатків) з дати надання постачальником замовнику належним чином оформлених документів, передбачених договором.

Разом з тим, згідно з ч. 1 ст. 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями.

Відсутність у боржника необхідних коштів, а також порушення зобов'язань контрагентами правопорушника не вважається обставинами, які є підставою для звільнення боржника від господарсько-правової відповідальності (ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України).

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях від 29.06.2004 у справі "Войтенко проти України" та від 18.10.2005 у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Юліус проти України" вказав, що відсутність відповідних асигнувань у Державному бюджеті не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

На підставі ч. 2 ст. 617 ЦК України, ч. 2 ст. 218 ГК України та рішення Європейського суду з прав людини у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Юліус проти України" від 18.10.2005 відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України на відповідний рік, не виправдовує бездіяльність органу державної влади і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення грошового зобов'язання (постанова від 15.05.2012 у справі №11/446 за позовом ТОВ "Компанія "Тітал" до Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи).

Отже відсутність бюджетного фінансування коштів та п. 6.1 Договору не є підставою для звільнення відповідача від виконання взятих на себе зобов'язань, а також від відповідальності за порушення перед позивачем зобов'язання зі сплати заборгованості за Договором у розмірі 31500000 грн., чим спростовуються доводи відповідача у вказаній частині.

Висновків про те, що у відповідача виникло зобов'язання з оплати в т.ч. 31500000 грн. з огляду на те, що позивачем виконано умови Договору №286/1/17/16 у повному обсязі, поставлено відповідну продукцію, а відповідачем прийнято таку продукцію без будь-яких зауважень, дійшли також господарські суди у справі №910/13457/17.

Також колегія суддів враховує, що зобов'язання з оплати поставленої продукції виникло у відповідача з укладеного з позивачем договору, судовими ж рішеннями у справі №910/13457/17 воно лише було підтверджено, з огляду на що посилання відповідача на те, що рішення Господарського суду міста Києва від 28.09.2017 у справі №910/13457/17 набрало законної сили 15.01.2018 р. не спростовують факту несвоєчасного виконання відповідачем зобов'язань за договором.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Копією наявної у матеріалах справи банківської виписки по рахунку позивача від 20.11.2017 підтверджується, що відповідач прострочив оплату поставленої за Договором продукції на 82 дні.

Таким чином, позивачем було виконано взяті на себе зобов'язання з поставки відповідачеві товару, а останній, у свою чергу допустив прострочення оплати вартості товару, чим порушив права позивача.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку інфляційних втрат, нарахованих на суму боргу у розмірі 31500000 грн. за період з 31.08.2017 по 20.11.2017, колегія суддів зазначає про вірність наданого позивачем розрахунку.

Враховуючи викладене, колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції обґрунтовано задоволено позовні вимоги в частині стягнення інфляційних втрат у розмірі 1 308 200, 04 грн.

Абзацом 2 підпункту 7.3.5. Договору № 286/1/17/16, на який посилається Міністерство оборони України, передбачено 0 (нуль) відсотків відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України та ч. 6 ст. 231 ГК України, як процентів за користування чужими грошовими коштами за весь час прострочення, з огляду на що посилання відповідача на вказані положення в процесі оскарження судового рішення в частині стягнення з нього інфляційних втрат - є недоречними.

При цьому, колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін (рішення Суду у справі Трофимчук проти України no. 4241/03 від 28.10.2010), а також те, що суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи викладене, рішення Господарського суду міста Києва від 09 листопада 2018 року у справі № 910/11021/18 підлягає залишенню без змін.

Апеляційна скарга Міністерства оборони України на рішення Господарського суду міста Києва від 09 листопада 2018 року у справі № 910/11021/18 задоволенню не підлягає.

Судові витрати у вигляді судового збору за розгляд апеляційних скарг, згідно ч. 1 ст. 129 ГПК України покласти на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст.ст. 276, 282, 284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Господарського суду міста Києва від 09 листопада 2018 року у справі № 910/11021/18 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 09 листопада 2018 року у справі № 910/11021/18 залишити без змін.

3. Судові витрати, у вигляді витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги, покласти на Міністерство оборони України.

4. Справу №910/11021/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 288, 289 ГПК України.

Головуючий суддя М.Г. Чорногуз

Судді В.В. Сулім

О.О. Хрипун

Дата складення повного тексту - 20.02.2019 р.