СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" лютого 2019 р. Справа № 922/710/18

Cхідний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого (доповідача): судді: при секретарі судового засідання: за участю представників сторін: від позивача: від відповідача:ОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5 на підставі рішення; ОСОБА_6 за довіреністю; не з'явився;
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргуПриватного підприємства Торгівельні ряди смт.Кегичівка, Харківська область

на рішення Господарського судуХарківської області
від09.10.2018
у справі922/710/18 (суддя Ольшанченко В.І.)
за позовом до відповідача: про Кегичівської селищної ради смт.Кегичівка, Харківська область Приватного підприємства Торгівельні ряди смт.Кегичівка, Харківська область стягнення 112150,93 грн. та розірвання договору
В С Т А Н О В И В:

У березні 2018 року до господарського суду звернулась Кегичівська селищна рада (далі Позивач) з позовом до Приватного підприємства "Торгівельні ряди" (далі Відповідач) про стягнення заборгованості з орендної плати 73549,04 грн., пені у розмірі 38601,89 грн. та розірвання Договору оренди земельної ділянки та майна.

Рішенням господарського суду Харківської області від 09.10.2018 позовні вимоги задоволені частково: з Відповідача на користь Позивача стягнуто заборгованість за договором оренди земельної ділянки та майна від 01.09.1998, із змінами та доповненнями до нього, за період з грудня 2017 р. по лютий 2018 р. у розмірі 42351,92 грн. та витрати по сплаті судового збору. Розірвано Договір оренди земельної ділянки та майна, укладений 01.09.1998 між Кегичівською селищною радою Харківської області та Приватним підприємством "Торгівельні ряди", із змінами та доповненнями до нього, який зареєстровано у Книзі записів договорів на право тимчасового користування землею 01.09.1998 за №10. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду, подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення господарського суду скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги заявник посилається на те, що рішення судом першої інстанції винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права України, а також при неповному зясуванні обставин справи. Зазначав, що у якості підстав позову Позивачем визначені обставини, за якими Відповідач припинив сплачувати орендну плату у розмірі 12 367,27грн., однак ані у Договорі оренди, ані у додатках до нього не встановлено обовязок Відповідача сплачувати орендну плату саме у такому розмірі. Вважав, що висновок суду першої інстанції не відповідає обставинам справи, оскільки суд фактично вніс зміни до спірного Договору оренди, встановивши нічим необґрунтований щомісячний розмір орендної плати у сумі 14117,30грн., вийшов за межі позовних вимог. Також зазначав, що з огляду на встановлений Договором розмір орендної плати існує переплата орендної плати за спірний період, а тому Позивач безпідставно стверджує про наявність заборгованості та невиконання Відповідачем свого обовязку з її оплати.

Позивачем надано відзив на апеляційну скаргу, за змістом якого Позивач вважав рішення господарського суду законним та обґрунтованим; стверджував, що судом досліджено наведені сторонами доводи у повному обсязі, а висновок суду базується на матеріалах справи. Позивач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення без змін.

Представник Позивача у судовому засіданні 18.02.2019р. проти доводів апеляційної скарги заперечив з підстав, викладених у відзиві.

Представник Відповідача не зявився, але через канцелярію суду надіслав клопотання про відкладення розгляду справи у звязку з хворобою представника. Судовою колегією зазначене клопотання відхилено з мотивів його необґрунтованості, оскільки Відповідач є юридичною особою та мав можливість направити іншого представника, явка сторін не була визнана обовязковою. Крім того, у попередньому судовому засіданні 04.02.2019р. розгляд справи був розпочатий по суті, правом участі у якому Відповідач також не скористався, не повідомивши суд про причини неявки.

Відповідно до ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Рішенням господарського суду в межах даної справи, встановлені наступні обставини:

укладення 01.09.1998 між Позивачем та ТОВ "Кегичівський ринок" (правонаступником якого є ПП "Торгівельні ряди"- Відповідач у справі відповідно до п.1.1. Статуту, а.с. 91 т. 1) Договору оренди земельної ділянки та майна за умовами якого Позивач надає, а Відповідач приймає в оренду індивідуально визначену земельну ділянку площею 4949 кв. м. для організації селищного постійно діючого ринку, реалізації предмету своєї статутної діяльності;

підписання між сторонами додатків (від 01.01.2008р., від 03.01.2011р.) та додаткових угод (від 18.02.2013р., від 01.01.2014р., 01.01.2015р.) до Договору оренди про зміну розміру орендної плати та порядку її оплати.

Наведені обставини сторонами не оспорюються.

Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, посилався на неналежне виконання Відповідачем своїх зобов'язань за Договором в частині своєчасної оплати орендної плати, у звязку з чим просив суд стягнути з Відповідача суми заборгованості у розмірі 73549,04грн. та розірвати Договір оренди у звязку з систематичним порушенням Відповідачем умов укладеного Договору. Позивачем також на загальну суму заборгованості нараховано пеню у розмірі 38601,89грн.

Відповідач у суді першої інстанції проти задоволення позовних вимог заперечував та зазначав, що за узгодженими із податковим органом розрахунками із орендної плати за землю рахується переплата, а тому Позивачем необґрунтовано заявлено позовні вимоги, у звязку з відсутністю порушеного права на своєчасне отримання орендної плати за землю, за захистом якого він звернувся до суду.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з мотивів доведеності факту неналежного виконання зобовязання з оплати орендної плати та визнав обґрунтованими позовні вимоги в частині стягнення заборгованості у розмірі 42351,92 грн. за період з грудня 2017 р. по лютий 2018 р. та дійшов висновку про наявність правових підстав для розірвання Договору оренди земельної ділянки та майна, у зв`язку з систематичною несплатою орендної плати. Також, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимог Позивача про стягнення пені через їх необґрунтованість, оскільки пеню нараховано на невірно визначену суму заборгованості.

Колегія суддів частково погоджується з такими висновками господарського суду з огляду на наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Приписами статей 175, 173, 283 Господарського кодексу України встановлено, що майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 632 Цивільного кодексу України визначено, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки, тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди, крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України (частини 1 та 2 статті 21 Закону України "Про оренду землі").

Згідно з пунктом 288.5 статті 288 Податкового кодексу України, розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу: не може бути меншою розміру земельного податку, встановленого для відповідної категорії земельних ділянок на відповідній території; не може перевищувати 12 відсотків нормативної грошової оцінки.

Пунктом 3 частини 1 статті 15 Закону України "Про оренду землі" визначено, що істотною умовою договору оренди землі є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення, перегляду та відповідальності за її несплату.

Таким чином, з урахуванням положень статті 632 Цивільного кодексу України, статті 288 Податкового кодексу України і статей 15, 21 Закону України "Про оренду землі" нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати.

Частиною 2 статті 651 Цивільного кодексу України передбачено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до частини 2 статті 632 Цивільного кодексу України зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

Статтею 30 Закону України "Про оренду землі" визначено, що зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку.

Виходячи зі змісту статей 632, 651 Цивільного кодексу України та статті 30 Закону України "Про оренду землі" слід дійти висновку про те, що за загальним правилом зміна умов договору, в тому числі в частині розміру орендної плати, здійснюється за взаємною згодою сторін. За відсутності такої згоди такий договір може бути змінений за рішенням суду лише у випадках, встановлених умовами договору або в силу закону.

Відповідно до частини 1 статті 652 ЦК у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

У разі коли сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінилися, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною 4 статті 652 ЦК, змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило би співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Згідно вимог ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов'язання не допускається.

Так, обґрунтовуючи обставини виникнення у Відповідача заборгованості з орендної плати, Позивач посилався на прийняття ним рішень №308 від 37.01.2017р. та №601 від 08.02.2018р., якими встановлювалися розміри орендної плати за землю у розмірі 7% від нормативної грошової оцінки, а також на визначений листом Відділу у Кегичівському районі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області №474/113-17 від 27.12.2017р. (далі Лист №474/113-17 від 27.12.2017р., а.с. 29 т.1), розмір нормативної грошової оцінки 1м2 земель комерційного призначення, який на 2016 рік становив 404,41грн., а на 2017рік 428,59грн. За твердженням Позивача розмір орендної плати з урахуванням наведеного повинен становити 12 364,27грн. за місяць.

Згідно до умов ст. 654 Цивільного кодексу України, зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Відповідно до п. 8.3. Договору оренди будь які зміни та доповнення до цього Договору набирають сили тільки після їх оформлення у вигляді додатків до Договору, підписаних сторонами.

Проте докази узгодження сторонами визначеного Позивачем розміру орендної плати з урахуванням розміру нормативно-грошової оцінки, вказаного у Листі №474/113-17 від 27.12.2017р. - в матеріалах справи відсутні.

При цьому, зміна розміру орендної плати (у відсотках від нормативно-грошової оцінки), що оформлено лише рішеннями Позивача, не може вважатися достатньою підставою для зміни договору оренди землі в частині розміру орендної плати, оскільки цими рішеннями законодавчо не встановлюються граничні (мінімальний та максимальний) розміри орендної плати за земельні ділянки комунальної власності. Водночас, зазначені рішення можуть бути підставою для внесення змін до договору оренди землі, якщо сторони договору оренди визначили безпосередньо в самому договорі таку підставу для перегляду розміру орендної плати, що узгоджується з принципом свободи договору, встановленим статтями 3, 6, 627 Цивільного кодексу України.

Дослідивши умови спірного Договору оренди, судом апеляційної інстанції встановлено відсутність таких обставин.

Отже, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що розрахунок заборгованості з орендної плати слід здійснювати, виходячи з останнього погодженого сторонами розміру, який знайшов своє відображення у додатковій угоді, що зареєстрована 01.01.2015р. за № 36 (а.с. 89, т.1).

Проте, колегія суддів вважає неправомірним висновок суду першої інстанції про наявність у Відповідача заборгованості у розмірі 42351,92 грн. враховуючи наступне.

За змістом зазначеної угоди, сторонами погоджений розмір орендної плати за землю в сумі 97755,62грн. за рік, та з урахуванням встановленого в Додатку до Договору від 03.01.2011р. (а.с. 85 т.1) порядку оплати, Відповідач зобовязаний сплачувати цю орендну плату щомісячно рівними частинами по 8146,30 грн. (97 755,62грн. : 12 міс.) до 30 числа наступного за звітним місяцем поточного року.

Доказів визначення між сторонами іншого розміру орендної плати, сторонами не надано.

Згідно наданих Позивачем банківських виписок, зокрема за період 2016-2017рр. (а.с. 62-62-81 т. 1), за 2016 рік Відповідачем в рахунок оплати орендної плати перераховано загальну суму у розмірі 128 412,87грн., за 2017рік 98 293,75грн.

При цьому, при здійсненні оплати 27.01.2016р. Відповідачем у призначенні платежу зазначено про внесення орендної плати за грудень 2015року (а.с. 61 т. 1), а в подальших платежах зазначено лише про оплату оренду землі без зазначення конкретного періоду.

Таким чином, виходячи із узгодженого сторонами розміру орендної плати за рік (97 755,62грн.), Відповідачем фактично сплачено орендну плату за Договором за січень лютий 2018року повністю та частково за березень 2018року, отже на момент звернення Позивача із зазначеним позовом (березень 2018року) його право на отримання орендної плати не було порушене, оскільки навіть строк виконання обовязку оплати за березень 2018року у Відповідача перебігав лише 30.04.2018р.

Висновок суду першої інстанції про визнання Відповідачем іншого розміру орендної плати з урахуванням чинних коефіцієнтів індексації нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а саме: в 2016 році- 60036,81 грн (404,37 грн х 4949 м2 х 3%), а в 2017 році - 63639,02 грн (428,63 грн х 4949 м2 х 3%), що базується на змісті листування між сторонами, є помилковим, оскільки, по-перше Відповідач визнавав інший, значно менший розмір орендної плати, який він розраховував, хоча і із застосуванням певного коефіцієнту, але і із мінімальним відсотковим відношенням до такої грошової оцінки; по-друге- таке визнання заперечується самим Відповідачем та не відповідає вимогам п. 8.3. Договору оренди щодо необхідності належного оформлення будь яких змін та доповнень до цього Договору.

Отже востаннє належно узгоджений сторонами розмір орендної плати за Договором викладений у вищенаведеній Додатковій Угоді від 01.01.2015 року та складає 97 755,62грн. за рік.

Щодо доводів Відповідача про наявність іншого розміру переплати орендної плати за Договором, то судова колегія вважає їх також безпідставними, оскільки лист Головного управління ДФС у Харківській області Державної фіскальної служби України №23333/10/20-40-12-09-25 від 08.11.2017, на який посилається Відповідач у якості доказу наявності переплати у сумі 117177,25 грн. внаслідок проведеної перевірки з урахуванням вимог діючого законодавства, також не відповідає вищезазначеній умові п.8.3 Договору та нормі ст. 654 Цивільного кодексу України.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає позовні вимоги про стягнення з Відповідача 73 549,04 грн. заборгованості необґрунтованими та недоведеними, а висновок місцевого господарського суду про стягнення 42 351,92 грн. заборгованості з орендної плати таким, що не підтверджується матеріалами справи.

При цьому, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні вимог про стягнення суми пені у розмірі 38 601,89 грн., однак з мотивів відсутності порушення виконання зобовязання з боку Відповідача на момент звернення Позивача до суду.

Щодо позовних вимог про розірвання Договору через істотне порушення Відповідачем умов Договору, що полягає у систематичній несплаті орендної плати за землю, то враховуючи відсутність заборгованості Відповідача по орендній платі за заявлений Позивачем період, суд апеляційної інстанції вважає неправомірним висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог про розірвання Договору оренди земельної ділянки та майна, укладений 01.09.1998 між Кегичівською селищною радою Харківської області та Приватним підприємством "Торгівельні ряди", із змінами та доповненнями до нього, який зареєстровано у Книзі записів договорів на право тимчасового користування землею 01.09.1998 за №10.

За таких підстав, виходячи з наведених мотивів, рішення господарського суду Харківської області від 09.10.2018р. в частині задоволення позовних вимог про стягнення з Відповідача на користь Позивача заборгованості в сумі 42351,92 грн. та про розірвання Договору оренди земельної ділянки та майна, укладеного 01.09.1998 між Кегичівською селищною радою Харківської області та Приватним підприємством "Торгівельні ряди", із змінами та доповненнями до нього, який зареєстровано у Книзі записів договорів на право тимчасового користування землею 01.09.1998 за №10, а також в частині розподілу судових витрат - підлягає скасуванню на підставі ч. 1 п.п. 1, 2 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України через неповне зясування обставин, які мають значення для справи та через недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, з прийняттям в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В частині відмови у задоволенні позовних вимог рішення господарського суду Харківської області від 09.10.2018р. підлягає залишенню без змін.

Відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати за подання позовної заяви та апеляційної скарги покладаються на Позивача, у звязку з чим витрати за подання апеляційної скарги підлягають стягненню з останього на користь Відповідача.

Керуючись ст.ст. 270, 275, 277, 282 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства "Торгівельні ряди" задовольнити.

Рішення господарського суду Харківської області від 09.10.2018 у справі № 922/710/18 скасувати в частині задоволених позовних вимог та розподілу судових витрат.

Прийняти в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог про стягнення з Приватного підприємства "Торгівельні ряди" на користь Кегичівської селищної ради заборгованості в сумі 42351,92 грн. та про розірвання Договору оренди земельної ділянки та майна, укладений 01.09.1998 між Кегичівською селищною радою Харківської області та Приватним підприємством "Торгівельні ряди", із змінами та доповненнями до нього, який зареєстровано у Книзі записів договорів на право тимчасового користування землею 01.09.1998 за №10 відмовити.

Судові витрати за подання позовної заяви покласти на Кегичівську селищну раду.

В частині відмови у задоволенні позовних вимог рішення господарського суду Харківської області від 09.10.2018р. залишити без змін.

Судові витрати, понесені у звязку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції покласти на Кегичівську селищну раду.

Стягнути з Кегичівської селищної ради (64003, Харківська обл., смт. Кегичівка, вул. Волошина, 33. Код ) на користь Приватного підприємства "Торгівельні ряди" (64003, Харківська обл., смт. Кегичівка, вул. Миру, 57. Код ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 5286,00грн.

Доручити Господарському суду Харківської області видати відповідний наказ.

Постанову може бути оскаржено до Верховного Суду у касаційному порядку через Східний апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня проголошення судового рішення або складання повного судового рішення.

Повний текст постанови підписано 25.02.2019р.

Головуючий суддя О.В. Стойка

Суддя Д.О. Попков

Суддя В.І. Пушай