ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"22" лютого 2019 р. Справа № 911/423/19

Суддя Бацуца В. М. розглянувши заяву та додані до неї матеріали

за заявою Фізичної особи - підприємця Купрієнко Тетяни Іванівни, (АДРЕСА_1)

до Фізичної особи - підприємця Чебакова Сергія Івановича, (АДРЕСА_2)

про видачу судового наказу

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ФОП Купрієнко Т. І. звернулась в господарський суд Київської області із заявою про видачу судового наказу за вимогами до ФОП Чебакова С. І. про стягнення основної заборгованості у розмірі 25 000, 00 грн, 34, 93 грн 3% річних та 419, 18 грн пені, що виникли внаслідок невиконання боржником свого обов'язку щодо оплати у повному обсязі за надані послуги з транспортно-експедиційного обслуговування і організації перевезення вантажів згідно з договором-дорученням № 47/18 ІІ на транспортно-експедиційне обслуговування і перевезення вантажів в міжнародному сполученні від 11.10.2018 р.

Розглянувши заяву заявника про видачу судового наказу у справі, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд вважає, що вказана заява є такою, що не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно з ст. 147 Господарського процесуального кодексу України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу.

2. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги.

3. Заявником та боржником в наказному провадженні можуть бути юридичні особи та фізичні особи - підприємці.

4. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими законом для виконання судових рішень.

Відповідно до ст. 148 цього ж кодексу судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

2. Особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або спрощеному позовному провадженні на свій вибір.

Частиною 3 ст. 150 цього ж кодексу передбачено, що до заяви про видачу судового наказу додаються:

1) документ, що підтверджує сплату судового збору;

2) документ, що підтверджує повноваження представника, - якщо заява підписана представником заявника;

3) копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред'явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості;

4) інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Як вбачається із заяви про видачу судового наказу та доданих до неї документів, до вказаної заяви в якості доказів, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги, заявником додано договір-доручення № 47/18 ІІ на транспортно-експедиційне обслуговування і перевезення вантажів в міжнародному сполученні від 11.10.2018 р., укладений між ФОП Купрієнко Т. І. та ФОП Чебаковим С. І., заявку б/н від 11.12.2018 р., підписану між ФОП Купрієнко Т. І. та ФОП Чебаковим С. І., міжнародну-товарно-транспортну накладну (CMR) № 665566, рахунок-фактуру № 46 від 28.12.2018 р., підписаний ФОП Купрієнко Т. І., акт № 46 від 28.12.2018 р., складений між ФОП Купрієнко Т. І. та ФОП Чебаковим С. І., заявку № 45 від 11.12.2018 р., підписану між ФОП Строй О. В. та ФОП Купрієнко Т. І., акт № 28/12-1 від 28.12.2018 р., підписаний між ФОП Строй О. В. та ФОП Купрієнко Т. І., докази відправлення боржнику документів (CMR, заявка, рахунок, акт виконаних робіт, копія свідоцтва про реєстрацію ФОП Купрієнко Т. І., копія свідоцтва єдиного податку, копія витягу з реєстру платників єдиного податку), а саме накладна № 555 від 11.01.2019 р. про відправлення цінного листа та опис вкладення до нього від 11.01.2019 р., та інші документи.

Згідно з пунктом 7.2. договору-доручення № 47/18 ІІ на транспортно-експедиційне обслуговування і перевезення вантажів в міжнародному сполученні від 11.10.2018 р. розрахунок виконується в гривнях безготівковим розрахунком протягом 20 банківських днів (якщо інше не вказано в заявці), після надання оригінала CMR, рахунку, податкової накладної і акту виконаних робіт.

Відповідно до заявки б/н від 11.12.2018 р. - додатку до договору-доручення № 47/18 ІІ на транспортно-експедиційне обслуговування і перевезення вантажів в міжнародному сполученні від 11.10.2018 р. сума фрахту: 25 000, 00 грн по б/г розрахунку протягом 2-х днів після оригіналів документів.

Як вбачається із матеріалів справи, вищевказаний акт № 46 від 28.12.2018 р. здачі-прийняття наданих послуг згідно заявки від 11.12.2018 р. підписаний лише заявником і не містить підпису боржника, а отже не є підписаним обома сторонами договору, а тому такий акт не може бути достатнім, належним та допустимим доказом надання послуг за договором-дорученням № 47/18 ІІ на транспортно-експедиційне обслуговування і перевезення вантажів в міжнародному сполученні від 11.10.2018 р. та заявкою б/н від 11.12.2018 р.

Докази, додані заявником до заяви про видачу судового наказу, на підтвердження надання боржнику послуг з транспортно-експедиційного обслуговування і організації перевезення вантажів, а саме сама заявка б/н від 11.12.2018 р., підписана між ФОП Купрієнко Т. І. та ФОП Чебаковим С. І., міжнародна-товарно-транспортна накладна (CMR) № 665566, не є належними та достатніми доказами, що підтверджують факт надання боржнику послуг з транспортно-експедиційного обслуговування і організації перевезення вантажів, оскільки у заявці б/н від 11.12.2018 р., підписаній між ФОП Купрієнко Т. І. та ФОП Чебаковим С. І., перевізником вантажу зазначений сам ФОП Купрієнко Т. І., а у міжнародній-товарно-транспортній накладній (CMR) № 665566 перевізником зазначена інша особа.

Докази, додані заявником до заяви про видачу судового наказу, на підтвердження направлення боржнику відповідних документів (п. 7.2. договору) за наслідками надання послуг, а саме накладна № 555 від 11.01.2019 р. про відправлення цінного листа та опис вкладення до нього від 11.01.2019 р., не є належними та достатніми доказами, що підтверджують факти направлення заявником боржнику саме відповідних документів (п. 7.2. договору) за наслідками надання заявником послуг за договором-дорученням № 47/18 ІІ на транспортно-експедиційне обслуговування і перевезення вантажів в міжнародному сполученні від 11.10.2018 р. та за заявкою б/н від 11.12.2018 р., оскільки у вказаному описі вкладення до цінного листа від 11.01.2019 р. не міститься жодних ідентифікуючих реквізитів (дата, номер, договір, сторони, тощо) вказаних документів.

Як вбачається із заяви про видачу судового наказу та доданих до неї документів, до вказаної заяви заявником не додано усіх достатніх, належних та допустимих доказів, що б підтверджували обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги, а саме належним чином оформлені та підписані акти про надання послуг чи інші первинні документи, докази направлення боржнику відповідних актів про надання послуг і інших документів, тощо, що не відповідає вимогам ст. 150 Господарського процесуального кодексу України, і відсутність яких не підтверджує наявність і виникнення у заявника вищевказаної грошової вимоги до боржника на заявлену суму.

Згідно з ст. 147 Господарського процесуального кодексу України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу.

2. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги.

3. Заявником та боржником в наказному провадженні можуть бути юридичні особи та фізичні особи - підприємці.

4. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими законом для виконання судових рішень.

Відповідно до ст. 148 цього ж кодексу судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

2. Особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або спрощеному позовному провадженні на свій вибір.

Згідно з ст. 160 Цивільного процесуального кодексу України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

2. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

3. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ст. 161 цього ж кодексу судовий наказ може бути видано, якщо:

1) заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку;

2) заявлено вимогу про компенсацію витрат на проведення розшуку відповідача, боржника, дитини або транспортних засобів боржника;

3) заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості;

4) заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов'язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб;

5) заявлено вимогу про стягнення аліментів на дитину у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, якщо ця вимога не пов'язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб;

6) заявлено вимогу про повернення вартості товару неналежної якості, якщо є рішення суду, яке набрало законної сили, про встановлення факту продажу товару неналежної якості, ухвалене на користь невизначеного кола споживачів;

7) заявлено вимогу до юридичної особи або фізичної особи - підприємця про стягнення заборгованості за договором (іншим, ніж про надання житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення), укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

2. Особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або в спрощеному позовному провадженні на свій вибір.

Отже, враховуючи вищевказані положення Господарського процесуального кодексу України та Цивільного процесуального кодексу України та за наслідками їх правового аналізу суд вважає, що відповідно до положень Господарського процесуального кодексу України за відповідною заявою заявника судовий наказ може бути видано тільки і лише за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, і не може бути видано за додатковими вимогами про стягнення індексу інфляції та 3 відсотків річних чи штравних санкцій, нарахованих заявником на суму заборгованості, тощо за таким договором.

Як вбачається із матеріалів справи і було зазначено вище, ФОП Купрієнко Т. І. звернулась в господарський суд Київської області із заявою про видачу судового наказу за вимогами до ФОП Чебакова С. І. про стягнення не лише основної заборгованості у розмірі 25 000, 00 грн, а й пені у розмірі 419, 18 грн та 3 % річних у розмірі 34, 93 грн, що виникли внаслідок невиконання боржником свого обов'язку щодо оплати у повному обсязі за надані послуги з транспортно-експедиційного обслуговування і організації перевезення вантажів згідно з договором-дорученням № 47/18 ІІ на транспортно-експедиційне обслуговування і перевезення вантажів в міжнародному сполученні від 11.10.2018 р., що не відповідає вимогам ст. 148 Господарського процесуального кодексу України.

Статтею 152 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо:

1) заяву подано з порушеннями вимог статті 150 цього Кодексу;

2) заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано;

3) заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 148 цього Кодексу;

4) наявні обставини, зазначені у частині першій статті 175 цього Кодексу;

5) з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред'явлення позову в суд за такою вимогою;

6) судом раніше виданий судовий наказ за тими самими вимогами, за якими заявник просить видати судовий наказ;

7) судом раніше відмовлено у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3 - 6 цієї частини;

8) із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу;

9) заяву подано з порушенням правил підсудності.

2. Про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.

3. У разі якщо в заяві про видачу судового наказу містяться вимоги, частина з яких не підлягає розгляду в порядку наказного провадження, суд постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу лише в частині цих вимог. У разі якщо заявлені вимоги між собою взаємопов'язані і окремий їх розгляд неможливий, суд відмовляє у видачі судового наказу.

4. Суддя з метою визначення підсудності, крім випадків подання заяви про видачу судового наказу в електронній формі до боржника, який має офіційну електронну адресу, не пізніше наступного дня з дня отримання заяви про видачу судового наказу перевіряє зазначене у заяві місцезнаходження боржника за відомостями, внесеними до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

5. Якщо за результатами розгляду отриманих судом відомостей про місцезнаходження боржника буде встановлено, що заява про видачу судового наказу не підсудна цьому суду, суд не пізніше десяти днів з дня надходження заяви постановляє ухвалу про передачу заяви про видачу судового наказу разом з доданими до неї документами за підсудністю.

Відповідно до ст. 153 цього ж кодексу відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

2. Відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3 - 6 частини першої статті 152 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Таким чином, з урахуванням вищезазначеного, суд дійшов висновку про відмову заявнику у видачі судового наказу.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 147, 148, 152, 153, 233 - 235, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у задоволенні заяви б/н від 11.02.2019 р. (вх. № 442/19 від 12.02.2019 р.) Фізичної особи - підприємця Купрієнко Тетяни Іванівни про видачу судового наказу за вимогами до Фізичної особи - підприємця Чебакова Сергія Івановича про стягнення основної заборгованості у розмірі 25 000, 00 грн, 34, 93 грн 3% річних та 419, 18 грн пені за договором-дорученням № 47/18 ІІ на транспортно-експедиційне обслуговування і перевезення вантажів в міжнародному сполученні від 11.10.2018 р.

2. Роз'яснити заявнику, що відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків, а відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3 - 6 частини першої статті 152 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею і може бути оскаржена протягом десяти днів шляхом подання апеляційної скарги до Північного апеляційного господарського суду через господарський суд Київської області.

Суддя В.М.Бацуца