ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" лютого 2019 р. Справа№ 910/2374/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Руденко М.А.

суддів: Пономаренка Є.Ю.

Дідиченко М.А.

за участю секретаря судового засідання - Ігнатюк Г.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Шеретова О.В. (ордер серії ДН №019755 від 05.02.2019),

від відповідача: Шеїна Н.О. (ордер серії ДН №039762 від 03.12.2018),

від відповідача 2: представник не з'явився,

від відповідача 3: представник не з'явився,

від відповідача 4: представник не з'явився,

від третьої особи 1: Печерський П.М. (довіреність №2 від 02.01.2019),

від третьої особи 2: представник не з'явився,

від третьої особи 3: Сотнікова І.В. (довіреність №27-13/19 від 02.01.2019).

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Ексельсіор", яке діє від власного імені, в інтересах та за рахунок пайового венчурного недиверсифікованого закритого інвестиційного фонду "Солдо"

на рішення господарського суду міста Києва від 02.10.2018, повний текст якого складено та підписано 17.10.2018

у справі №910/2374/18 (суддя - Курдельчук І.Д.)

за позовом приватного акціонерного товариства "Скадовське хлібоприймальне підприємство"

до 1) товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Ексельсіор", яке діє від власного імені, в інтересах та за рахунок пайового венчурного недиверсифікованого закритого інвестиційного фонду "Солдо", 2) товариства з обмеженою відповідальністю "Сіквеструм", 3) товариства з обмеженою відповідальністю "Телеком Скай", 4) приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Пономарьової Дар'ї Володимирівни,

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: 1) публічне акціонерне товариство "Банк "Юнісон", 2) товариство з обмеженою відповідальністю "Деміс-Агро", 3) Фонд гарантування вкладів фізичних осіб

про визнання відсутності прав, скасування записів у Держаному реєстрі обтяжень рухомого майна, визнання недійсним договорів купівлі-продажу, визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2018 року приватне акціонерне товариство «Скадовське хлібоприймальне підприємство» (далі - позивач) звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Ексельсіор», яке діє від власного імені, в інтересах та за рахунок пайового венчурного недиверсифікованого закритого інвестиційного фонду «Солдо» (далі - відповідач 1), товариства з обмеженою відповідальністю «Сіквеструм» (далі - відповідач 2), товариства з обмеженою відповідальністю «Телеком Скай» (далі - відповідач 3), приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Пономарьової Дар'ї Володимирівни (далі - відповідач 4) про:

- визнання відсутності у відповідача 1 права заставодержателя (обтяжувача) рухомого майна за договором застави №15/14/КЛ-КБ-30-1 (далі - Договір застави), укладеного між позивачем та публічним акціонерним товариством «Банк «Юнісон» (далі - третя особа 1);

- скасування змін до запису у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна від 06.02.2014 №14166577, внесених реєстратором - приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовою Дар'єю Володимирівною 14.09.2017 о 16:11:46 год. (з урахуванням виправлення помилки 14.09.2017 о 17:54:40 год.);

- скасування запису у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна від 28.09.2017 №16490238 о 15:49:39год., внесеного реєстратором - приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовою Дар'єю Володимирівною;

- визнання недійсним договору купівлі-продажу рухомого майна (що є предметом застави за Договором застави №15/14/КЛ-КБ-ЗО-1 від 05.02.2014), укладеного між відповідачами 1 та 3;

- визнання за позивачем права власності на рухоме майно, а саме:

№ п/пНайменування майна (за даними бух. обліку)Серія, марка (за наявності)КількістьІнвентарний номерЗаводський номер/виробникРік виробництва
1Сепаратор зерноочисний м.ЖитомирБСХ-1001Ел000371125 Хорольский2007
2Автоваги г/з 25т 1112
3Агрегат калібров. очисти. 1571
4Бочка ЗЖВФ-3,21518
5Ваги бункерніЕSITI1Ел00051ЧП «Барбаш» м.Миколаїв2008
6Ваги ЕРМАК1630815, ПП «МІКА» Дніпропетровськ 2004
7Ваги лабораторні 3кл. 1Ел08
8Ваги Скаут-про1622BJ
9Ваги електроні лабораторні Влагомер ЦВЗ-А1607АО «Дула» Грузія, м.Горге2004
11Комплектне распредустрой. ЩО-901Ел00050 2008
12Компресор ROWER 2YH/1.S KW1556 2005
13Компресор 2ВУ22004
14Компресор повітрянийСБ 4/С-200ЛБ401Ел992008
15Конденсаторна установка 260 кВАр 1Ел00052 2008
16Лебідка RDJ-1000E 11Ел00067СН0Нория НЦ-1001532Могил_подільський авто. завод1976
18Нория НЦ-1751406
19Нория НЦ-201531
20Нория НЦК-2501Ел0003392, «Елеваторпромсервіс»2008
21Нория НЦК-2501Ел00032«Елеваторпромсервіс»2008
22Навантажувач КШП-51403Могил_подільський авто. завод
23Навантажувач КШП-51374Могил_подільський авто. завод
24Навантажувач КШП-51363Могил_подільський авто. завод
25Семяочистна машинаПеткус1585
26Сепаратор БЦС-1001522аВАТ «Вібросепаратор»
27Сепаратор зерноочисний БСХ-1001Ел00036Хрольський мех. завод2007
28Скальператор А1-Б320-011Ел4
29Скальператор А1-Б320-011Ел00035м.Житомир2004
30Скребковий конвейер L=16500 В=500КПС-5001Ел00039ТОВ «Мехпромтранс»2008
31Скребковий конвейер L=27200 В=500КПС-5001Ел00045ТОВ «Мехпромтранс»2008
32Скребковий конвейер L=32000 В=500КПС-5001Ел00044 ТОВ «Мехпромтранс»2008
33Скребковий конвейер L=34000 В=500КПС-5001Ел00041 ТОВ «Мехпромтранс»2008
34Скребковий конвейер L=36000 В=500КПС-5001Ел00046 ТОВ «Мехпромтранс»2008
35Скребковий конвейер L=42000 В=500КПС-5001Ел00042 ТОВ «Мехпромтранс»2008
36Скребковий конвейер L=44000 В=500КПС-5001Ел00040 ТОВ «Мехпромтранс»2008
37Скребковий конвейер L=5240 В=500КПС-5001Ел00040 ТОВ «Мехпромтранс»2008
38Верстат токарний гвинтовий А-62Г78
39Верстат токарнийА-62Г1195 1964
40Транспортер ЛТ-101316Житомирський мех. завод1981
41Транспортер ЛТ-
42Транспортер ЛТ-
43Транспортер ЛТ-
44Транспортер ЛТ-
45Транспортер ЛТ-
46Транспортер ТМ-6
47Транспортер 630 ква 1985
48Транспортер ТМА 630/10/0,4-У1,У/Ун-01Ел00030 2008
49Циклон 4БЦШ-4501Ел00030 2008
50Циклон 4БЦШ-5501Ел00031 2008
51Трансформаторна станція ЗТП-76114
52Вентилятор №6,3 (лів) ВЦП 5-451Ел00017 ЗАТ «Завод вент. обладнання»2008
53Вентилятор №6,3 (прав) ВЦП 5-451Ел00018 ЗАТ «Завод вент. обладнання»2008
54Вентилятор №6,3 (прав) ВЦП 5-451Ел00019 ЗАТ «Завод вент. обладнання»2008
55Вентилятор №5 (лів) ВЦП 6-451Ел00020 ЗАТ «Завод вент. обладнання»2008
56Вентилятор №5 (прав) ВЦП 6-451Ел00021 ЗАТ «Завод вент. обладнання»2008
57Обладнання трансформаторній підстанції ЗТП1Ел00054 ЗАТ «Завод вент. обладнання»2008
58Норийна вишка скл.2 159 1964
59Вентилятор СВШ-51227 1974
60Зерносушарка ДСП-321214Кардовка, маш. завод.1985
61Зерносушарка 4201420Кардовка, маш. завод.1985
Рішенням господарського суду міста Києва від 02.10.2018 року у справі №910/2374/18 позов приватного акціонерного товариства «Скадовське хлібоприймальне підприємство» до товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Ексельсіор», яке діє від власного імені, в інтересах та за рахунок пайового венчурного недиверсифікованого закритого інвестиційного фонду «Солдо», товариства з обмеженою відповідальністю «Сіквеструм», товариства з обмеженою відповідальністю «Телеком Скай», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Пономарьової Дар'ї Володимирівни, про визнання відсутності прав, скасування записів у Держаному реєстрі обтяжень рухомого майна, визнання недійсним договорів купівлі-продажу, визнання права власності, задоволено частково:

- скасовано зміни до запису у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна від 06.02.2014 №14166577, внесені реєстратором - приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовою Дар'єю Володимирівною 14.09.2017 о 16:11:46 год. (з урахуванням виправлення помилки 14.09.2017 о 17:54:40 год.);

- скасовано запис у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна від 28.09.2017 №16490238 о 15:49:39год., внесений реєстратором - приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовою Дар'єю Володимирівною;

- визнано недійсним договір купівлі-продажу рухомого майна (що є предметом застави за договором застави від 05.02.2014 № 15/14/КЛ-КБ-ЗО-1), укладений товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Ексельсіор», яке діє від власного імені, в інтересах та за рахунок пайового венчурного недиверсифікованого закритого інвестиційного фонду «Солдо», від імені приватного акціонерного товариства «Скадовське хлібоприймальне підприємство», та товариством з обмеженою відповідальністю «Телеком Скай»

Визнано за приватним акціонерним товариством «Скадовське хлібоприймальне підприємство» право власності на рухоме майно, згідно переліку, а саме:

№ п/пНайменування майна (за даними бух. обліку)Серія, марка (за наявності)КількістьІнвентарний номерЗаводський номер/виробникРік виробництва
1Сепаратор зерноочисний м.ЖитомирБСХ-1001Ел000371125 Хорольский2007
2Автоваги г/з 25т 1112
3Агрегат калібров. очисти. 1571
4Бочка ЗЖВФ-3,21518
5Ваги бункерніЕSITI1Ел00051ЧП «Барбаш» м.Миколаїв2008
6Ваги ЕРМАК1630815, ПП «МІКА» Дніпропетровськ 2004
7Ваги лабораторні 3кл. 1Ел08
8Ваги Скаут-про1622BJ
9Ваги електроні лабораторні Влагомер ЦВЗ-А1607АО «Дула» Грузія, м.Горге2004
11Комплектне распредустрой. ЩО-901Ел00050 2008
12Компресор ROWER 2YH/1.S KW1556 2005
13Компресор 2ВУ22004
14Компресор повітрянийСБ 4/С-200ЛБ401Ел992008
15Конденсаторна установка 260 кВАр 1Ел00052 2008
16Лебідка RDJ-1000E 11Ел00067СН0Нория НЦ-1001532Могил_подільський авто. завод1976
18Нория НЦ-1751406
19Нория НЦ-201531
20Нория НЦК-2501Ел0003392, «Елеваторпромсервіс»2008
21Нория НЦК-2501Ел00032«Елеваторпромсервіс»2008
22Навантажувач КШП-51403Могил_подільський авто. завод
23Навантажувач КШП-51374Могил_подільський авто. завод
24Навантажувач КШП-51363Могил_подільський авто. завод
25Семяочистна машинаПеткус1585
26Сепаратор БЦС-1001522аВАТ «Вібросепаратор»
27Сепаратор зерноочисний БСХ-1001Ел00036Хрольський мех. завод2007
28Скальператор А1-Б320-011Ел4
29Скальператор А1-Б320-011Ел00035м.Житомир2004
30Скребковий конвейер L=16500 В=500КПС-5001Ел00039ТОВ «Мехпромтранс»2008
31Скребковий конвейер L=27200 В=500КПС-5001Ел00045ТОВ «Мехпромтранс»2008
32Скребковий конвейер L=32000 В=500КПС-5001Ел00044 ТОВ «Мехпромтранс»2008
33Скребковий конвейер L=34000 В=500КПС-5001Ел00041 ТОВ «Мехпромтранс»2008
34Скребковий конвейер L=36000 В=500КПС-5001Ел00046 ТОВ «Мехпромтранс»2008
35Скребковий конвейер L=42000 В=500КПС-5001Ел00042 ТОВ «Мехпромтранс»2008
36Скребковий конвейер L=44000 В=500КПС-5001Ел00040 ТОВ «Мехпромтранс»2008
37Скребковий конвейер L=5240 В=500КПС-5001Ел00040 ТОВ «Мехпромтранс»2008
38Верстат токарний гвинтовий А-62Г78
39Верстат токарнийА-62Г1195 1964
40Транспортер ЛТ-101316Житомирський мех. завод1981
41Транспортер ЛТ-
42Транспортер ЛТ-
43Транспортер ЛТ-
44Транспортер ЛТ-
45Транспортер ЛТ-
46Транспортер ТМ-6
47Транспортер 630 ква 1985
48Транспортер ТМА 630/10/0,4-У1,У/Ун-01Ел00030 2008
49Циклон 4БЦШ-4501Ел00030 2008
50Циклон 4БЦШ-5501Ел00031 2008
51Трансформаторна станція ЗТП-76114
52Вентилятор №6,3 (лів) ВЦП 5-451Ел00017 ЗАТ «Завод вент. обладнання»2008
53Вентилятор №6,3 (прав) ВЦП 5-451Ел00018 ЗАТ «Завод вент. обладнання»2008
54Вентилятор №6,3 (прав) ВЦП 5-451Ел00019 ЗАТ «Завод вент. обладнання»2008
55Вентилятор №5 (лів) ВЦП 6-451Ел00020 ЗАТ «Завод вент. обладнання»2008
56Вентилятор №5 (прав) ВЦП 6-451Ел00021 ЗАТ «Завод вент. обладнання»2008
57Обладнання трансформаторній підстанції ЗТП1Ел00054 ЗАТ «Завод вент. обладнання»2008
58Норийна вишка скл.2 159 1964
59Вентилятор СВШ-51227 1974
60Зерносушарка ДСП-321214Кардовка, маш. завод.1985
61Зерносушарка 4201420Кардовка, маш. завод.1985
У задоволенні решти позову відмовлено.

Мотивуючи судове рішення, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що Договір відступлення права вимоги від 26.04.2016 є нікчемним з підстав, передбачених пунктами 1 та 3 частини 3 статі 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а оскільки матеріалами справи підтверджено нікчемність Договору відступлення права вимоги від 26.04.2016 та захист порушеного права позивача полягає у відновленні становища, яке існувало до порушеного права та законних інтересів, то вчинені приватним нотаріусом спірні записи у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна мають бути скасовані, а Договір купівлі-продажу рухомого майна (що є предметом застави за Договором застави від 05.02.2014 № 15/14/КЛ-КБ-ЗО-1) від 07.11.2017 - визнаний недійсним. Також, зважаючи на те, що право власності позивача на рухоме майно не визнається відповідачами, та існує правочин, за яким кінцевий набувач може претендувати на майно, прийшов до висновку про задоволення позовних вимог про визнання за позивачем права власності на спірне рухоме майно.

Не погоджуючись із вказаним рішення суду першої інстанції від 02.10.2018, відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Ексельсіор", яке діє від власного імені, в інтересах та за рахунок пайового венчурного недиверсифікованого закритого інвестиційного фонду "Солдо" (відповідача 1) звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду міста Києва від 02.10.2018 у справі №910/2374/18 змінити шляхом виключення з мотивувальної частини оскаржуваного судового рішення фраз, а саме: «Керуючись таким принципом господарського судочинства як верховенство права суд вважає за необхідне вказати на ознаки нікчемності Договору відступлення, незважаючи на те, що вказаний правочин не є предметом позовних вимог»; «Договір відступлення є нікчемним з підстави, передбаченої пунктом 3 частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантувань вкладів фізичних осіб», відповідно до якої правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з підстав того, що банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору. Також, суд вважає, що є підстави для визнання Договору відступлення нікчемним в силу приписів пункту 1 частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», оскільки вказаний правочин так і залишився безоплатною операцією»; «Оскільки матеріалами справи підтверджено нікчемність Договору відступлення вимоги, то вчинені Нотаріусом записи мають бути скасовані з метою ефективного захисту прав позивача»; «Крім того, викликають обґрунтовані сумніви у добросовісності працівника Банку Чепіжко Оксани Вікторівни при підписанні вказаного правочину, оскільки: - по-перше, строк оплати за Договором відступлення було визначено протягом одного календарного року з моменту підписання Договору, а потім шляхом укладення договору від 27.04.2016 № 1 про внесення змін до Договору відступлення (на наступний день після Договору відступлення) строк оплат було змінено - з 01.07.2017 по 26.04.2018; - по-друге, Чепіжко О.В. стала директором Компанії і вже 07.11.2017 підписала Договір купівлі-продажу від 07.11.2017, в якому вартість рухомого майна була визначена у сумі 942 000 грн., а за Договором купівлі-продажу від 18.12.2017 - 300 000 грн.; - по-третє, суду не подано жодного документального підтвердження того, що за рухоме майно чи за право вимоги відступлене за Договором відступлення були здійснені хоча б якісь розрахунки. Відступивши право вимоги за Договором відступлення, Чепіжко О.В. діяла не в інтересах Банку, а по суті, переслідуючи в майбутньому, будучи директором Компанії свої власні інтереси». В іншій частині оскаржуване судове рішення залишити без змін.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач 1 зазначив про те, що висновки суду першої інстанції щодо нікчемності договору відступлення права вимоги від 26.04.2016 не відповідають обставинам справи, зроблені внаслідок неправильного застосування норм матеріального права. Вищевказаний договір є відплатним, а відсутність оплати у строк, свідчить про порушення зобов'язань за вказаним договором, а не про його недійсність або дійсність права вимоги як такої. Також, зазначив, що правова природа купівлі-продажу майна банку та відступлення права вимоги є різною, що виключає можливість їх ототожнення, а тому судом першої інстанції дійшов до помилкового висновку про те, що Договір відступлення права вимоги від 26.04.2016 є нікчемним з підстав передбачених пунктом 3 частини 3 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Окрім того, звернув увагу, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення порушено норми ст.ст.14, 237 ГПК України, оскільки вийшовши за межі позовних вимог судом фактично розглянуто вимоги, які не були заявлені позивачем. Вказав також, що судом першої інстанції проігноровано факти встановленні судовими рішеннями окружного адміністративного суду міста Києва та Київського апеляційного адміністративного суду у справі №826/14000/16 щодо відсутності підстав для визнання Договору відступлення права вимоги від 26.04.2016 нікчемним.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 20.11.2018 року апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Ексельсіор", яке діє від власного імені, в інтересах та за рахунок пайового венчурного недиверсифікованого закритого інвестиційного фонду "Солдо" передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Руденко М.А., суддів Дідиченко М.А., Пономаренка Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.11.2018 у справі №910/2374/18 залишено апеляційну скаргу без руху та надано скаржнику строк не більше десяти днів з дня отримання копії даної ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги, зазначених у її мотивувальній частині.

10.12.2018 від скаржника на виконання ухвали Північного апеляційного господарського суду від 26.11.2018 надійшла до суду заява про усунення недоліків апеляційної скарги, а саме документи, що підтверджують сплату судового збору у розмірі 20 238,63 грн та клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.12.2018 поновлено товариству з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Ексельсіор", яке діє від власного імені, в інтересах та за рахунок пайового венчурного недиверсифікованого закритого інвестиційного фонду "Солдо" пропущений процесуальний строк оскарження рішення господарського суду міста Києва від 02.10.2018; відкрито апеляційне провадження у справі № 910/2374/18; зупинено дію рішення господарського суду міста Києва від 02.10.2018р. у справі № 910/2374/18; призначити справу до розгляду на 05.02.2019 об 11:45 год.

10.01.2019 Фондом гарантування вкладів фізичних осіб подано до суду відзив на апеляційну скарги, в якому просить залишити її без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, як таке, що прийнято у повній відповідності до вимог законодавства України.

31.01.2019 публічним акціонерним товариством «Банк «ЮНІСОН» подано відзив на апеляційну скарги, в якому також просить залишити її без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, як таке, що прийнято у повній відповідності до вимог законодавства України.

Інші учасники справи не скористалися своїм правом згідно ч.1 ст.263 ГПК України та не надали суду відзивів на апеляційну скаргу, що згідно ч.3 ст. 263 ГПК не перешкоджає перегляду оскаржуваного судового рішення.

В судовому засіданні, яке відбулося 24.01.2019, представники відповідачів 2, 3, 4 та третьої особи 3 не з'явились, хоча про час та місце слухання справи повідомлялись належним чином, поважних причин неявки суду не повідомили.

Частиною 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Пунктом 1 частини 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України визначено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Враховуючи те, що матеріали справи містять докази повідомлення всіх учасників судового процесу про дату, час та місце судового засідання, явка представників сторін не визнавалась обов'язковою, колегія суддів вважає можливим розглянути справу у відсутності зазначених вище представників.

04.02.2019 скаржником подано до суду клопотання, в якому просить зупинити розгляд даної справ до набрання законної сили судовими рішеннями у справах №910/11224/18 та №910/115/19, що розглядається господарським судом міста Києва. Розглянувши в даному судовому засіданні зазначене клопотання, колегія суддів зазначає таке.

У відповідності до ст.169 ГПК України при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань.

Заяви, клопотання і заперечення подаються в письмовій або усній формі. У випадках, визначених цим Кодексом, або на вимогу суду заяви і клопотання подаються тільки в письмовій формі.

Заяви, клопотання і заперечення подаються та розглядаються в порядку, встановленому цим Кодексом. У випадках, коли цим Кодексом такий порядок не встановлений, він встановлюється судом.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.12.2018 про відкриття апеляційного провадження у справі №910/2374/18, зокрема, повідомлено учасників про можливість реалізації прав на подачу суду клопотань (відповідно до вимог нової редакції Господарського процесуального кодексу України) протягом 10 днів з дня отримання даної ухвали, з обов'язковим надсиланням примірників таких клопотань іншим учасникам. Інші учасники, які отримали клопотання повинні у п'ятиденний строк з дня отримання надати суду свої міркування або заперечення.

Таким чином, в ухвалі суду апеляційної інстанції від 18.12.2018 було встановлено учасникам справи строк для подачі клопотань, а саме протягом 10 днів з дня отримання даної ухвали суду.

Право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку (ч.1 ст.118 ГПК України).

Як свідчать матеріали справи ухвалу суду апеляційної інстанції від 18.12.2018 надіслано учасникам справи 19.12.2018 та отримано, зокрема, скаржником 26.12.2018, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Разом з тим, клопотання про зупинення провадження у даній справі подано скаржником лише 04.02.2019, тобто з пропуском встановленого судом процесуального строку майже на місяць. При цьому, останнім не ставилося питання про поновлення пропущеного процесуального строку на подання вказаного клопотання.

В силу положень ч.2 ст.118 ГПК України заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла до висновку про залишення клопотання щодо зупинення провадження у даній справі без розгляду на підставі ч.2 ст. 118 ГПК України.

Заслухавши пояснення присутніх в судовому засіданні представників сторін та третіх осіб, вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги та відзивів, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, виходячи з вимог чинного законодавства, колегія суддів дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції не підлягає скасуванню чи зміні, виходячи з наступного.

Згідно із ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, 05.02.2014 між позивачем, як заставодавцем, та банком (третя особа 1), як заставодержателем, був укладений Договір застави рухомого майна №15/14/КЛ-КБ-ЗО-1 (далі-Договір застави), відповідно до умов якого заставодавець у забезпечення виконання боржником зобов'язання за договором про відкриття кредитної лінії №15/14/КЛ-КБ від 05.02.2014 (далі-Кредитний договір) передає заставодержателю у заставу рухоме майно (предмет застави), а заставодержатель приймає його у заставу та набуває право одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета застави у повному обсязі переважно перед іншими кредиторами заставодавця (а.с.77-87 т.1).

Договір застави вважається укладеним з моменту його підписання сторонами та скріплення їх підписів печатками і діє до припинення зобов'язання, забезпеченого заставою згідно з Договором застави (п.7.3 Договору застави).

В силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) (ст.572 ЦК України).

Згідно із ч.1 ст.574 Цивільного кодексу України застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Договір застави було укладено на забезпечення виконання зобов'язань боржника - ТОВ «Деміс-Агро» за Кредитним договором, що укладено між Банком, як кредитором, та ТОВ «Деміс-Агро», як боржником (а.с.88-95 т.1).

На виконання умов Договору застави, рухоме майно, що чітко визначено у додатку №1 до Договору застави, було зареєстроване у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна 06.02.2014 за №14166577, реєстратором державним підприємством «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, що підтверджується Витягом з Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 27.12.2017 №54468702 (а.с.111-118 т.1).

26.04.2016 між банком, як первісним кредитором, та відповідачем 1, як новим кредитором, було укладено Договір відступлення права вимоги (далі-Договір відступлення), відповідно до умов якого новий кредитор зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження первісного кредитора, а первісний кредитор зобов'язується відступити новому кредиторові свої права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, зокрема за вищевказаним кредитним договором (а.с.96-99 т.1).

За кредитними договорами відступаються такі права: право вимоги повернення заборгованості за основною сумою кредиту, станом на 26.04.2016 за Кредитним договором - 12 000 000,00 грн; право вимоги сплати процентів за користування кредитними коштами станом на 26.04.2016 за Кредитним договором - 1 559 108,82 грн; право вимоги сплати комісійної винагороди, станом на 26.04.2016 за Кредитним договором - 121 900,00 грн; право вимоги сплати неустойки (пені, штрафів), нарахованих станом на 26.04.2016 за Кредитним договором - 1 012 993,41 грн; а також право вимоги сплати неустойки (пені, штрафів) у випадку невиконання чи неналежного виконання боржником зобов'язань за Кредитним договором - у розмірі, передбаченому Кредитним договором; інші права вимоги, передбачені Кредитним договором - у розмірі, передбаченому Кредитним договором (додаток 2 до Договору відступлення (а.с.101 т.1);

Право грошової вимоги вважається відступленим новому кредиторові в день укладення та підписання Договору відступлення (п.1.3 Договору відступлення).

Також, згідно із підпунктом 3.2.1 пункту 3.2 Договору сторони погодили, що за відступлення новий кредитор зобов'язаний передати в розпорядження первісному кредитору грошові кошти у сумі 587 760,09 грн протягом одного календарного місяця з моменту підписання Договору відступлення.

Новий кредитор зобов'язаний передати в розпорядження первісному кредитору грошові кошти у сумі 5 289 840,80 грн протягом одного календарного року з моменту підписання Договору відступлення, пропорційно кожної з отриманих частин зазначеної в цьому абзаці суми не пізніше десяти календарних днів з моменту отримання новим кредитором від боржників відповідних сум у рахунок виконання боржниками зобов'язань за кредитними договорами (підпункт 3.2.2 пункту 3.2 Договору відступлення).

Пунктом 6.2 договору відступлення визначено, що останній вважається укладеним та вступає в силу з дати його підписання сторонами та скріплення печатками сторін і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за Договором відступлення.

Договір відступлення було підписано зі сторони банку представником Чепіжко Оксаною Вікторівною, яка діяла на підставі довіреності від 07.04.2016, а зі сторони відповідача 1 - директором Давидкіним Михайлом Олександровичем, який діяв на підставі статуту.

27.04.2016 між банком та відповідачем 1 було укладено договір №1 (а.с. 102- том 1) про внесення змін до Договору відступлення, яким були внесені зміни до Договору відступлення в частині розрахунків між сторонами за відступлене право вимоги, а саме сторони домовилися підпункти 3.2.1-3.2.3 викласти у такій редакції:

« 3.2.1. Новий кредитор зобов'язаний передати в розпорядження (сплатити) первісному кредитору грошові кошти в сумі, зазначеній в пункті 3.2 цього Договору, у строк з 01 липня 2017 року до 26 квітня 2018 року (включно).

3.2.2.У випадку виконання боржниками перед новим кредитором в повному обсязі зобов'язань за основним договором до настання терміну, передбаченого в підпункті 3.2.1 Договору, новий кредитор зобов'язується перерахувати Первісному кредитору суму, зазначену в пункті 3.2 Договору, протягом одного місця з дати повного виконання Боржником зобов'язань за Основним договором.».

14.09.2017 о 16:11:46 год. реєстратором - приватним нотаріусом у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна внесено запис про відступлення прав на предмет обтяження, зокрема, до запису від 06.02.2014 №14166577 внесено зміни, а саме: вилучено обтяжувача: Банк і додано обтяжувача: відповідач 1, при цьому визначено підставу: «договір про внесення змін до договору відступлення права вимоги від 26.04.2016р. №1, 27.04.2016, ПАТ «Банк «Юнісон», ТОВ КУА «Ексельсіор».

14.09.2017 о 17:54:40 год. реєстратором - приватним нотаріусом виправлено помилку у вказаного записі, а саме, вилучено документ - підставу: «договір про внесення змін до договору відступлення права вимоги від 26.04.2016р.№1, 27.04.2016, ПАТ «Банк «Юнісон», ТОВ КУА «Ексельсіор» та додано документ-підставу: «договір відступлення права вимоги, бн 26.04.2016, ПАТ «Банк «Юнісон», ТОВ КУА «Ексельсіор».

28.09.2017 о 15:49:39 за №16490238 реєстратором - приватним нотаріусом до Державного реєстру обтяжень рухомого майна внесено запис про звернення стягнення на рухоме майно - обладнання (основні засоби елеваторного комплексу), перелік якого наведено в Додатку №1 до Договору застави.

Інформація про вчинені записи у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна підтверджується Витягом з Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 27.12.2017 №54468702 (а.с.111-118 т.1).

07.11.2017 між відповідачем 1, як продавцем, та ТОВ «ТЕЛЕКОМ СКАЙ» (відповідач 3), як покупцем, був укладений договір купівлі-продажу заставного майна (далі - Договір купівлі-продажу від 07.11.2017), відповідно до умов якого продавець продає покупцю предмет забезпечувального обтяження, а саме обладнання, що знаходиться у приміщенні майнового комплексу, що розташований за адресою: Херсонська область, місто Скадовськ, вул. Шевченка, 2, у кількості, комплектності відповідно до додатку №1 до Договору купівлі-продажу від 07.11.2017, та який є невід'ємною його частиною (а.с.174-177 т.2).

Вартість за обладнання встановлюється в національній валюті України - гривнях та складає 942 000,00 грн, в т.ч. ПДВ (п.2.1 Договору купівлі-продажу від 07.11.2017).

Відповідно до п.2.3 Договору купівлі-продажу від 07.11.2017 умови оплати: протягом 364 календарних днів з моменту підписання сторонами Договору купівлі-продажу від 07.11.2017.

Пунктом 9.1 Договору купівлі-продажу від 07.11.2017 визначено, що він вступає в силу з моменту його підписання повноважними представниками сторін і діє до повного виконання сторонами його умов.

Договір купівлі-продажу від 07.11.2017 зі сторони відповідача 1 підписано директором Чепіжко Оксаною Вікторівною, яка діяла на підставі статуту, а зі сторони відповідача 3 директором Кічігіною О.С., яка діяла на підстав статуту.

Крім того, у преамбулі вказаного правочину є вказівка на те, що відповідач 1 діє від імені позивача на підставі статей 26, 30 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».

В подальшому, 18.12.2017 між відповідачем 3, як продавцем, та ТОВ «СІКВЕСТРУМ» (відповідач 2), як покупцем, було укладено Договір купівлі-продажу (далі - Договір купівлі-продажу від 18.12.2017), відповідно до умов якого продавець продає покупцю обладнання, що знаходиться у приміщенні майнового комплексу, що розташований за адресою: Херсонська область, місто Скадовськ, вул. Шевченка, 2, у кількості, комплектності відповідно до додатку № 1 до Договору купівлі-продажу від 18.12.2017, та який є невід'ємною його частиною (а.с.126-132 т.1).

Покупець зобов'язується прийняти обладнання, вказане у п.1.1 Договору купівлі-продажу від 18.12.2017, та оплатити його на його умовах (п.1.2 Договору купівлі-продажу від 18.12.2017).

Згідно із п. 2.1 Договору купівлі-продажу від 18.12.2017 загальна вартість обладнання встановлюється у національній валюті України - гривнях та складає 300 000,00 грн.

Пунктом 2.3 Договору купівлі-продажу від 18.12.2018 передбачено умови сплати вартості обладнання: відстрочення оплати до 31.12.2019 з моменту підписання сторонами Договору. Покупець може сплатити вартість обладнання частками або одноразовим платежем протягом строку, зазначеного в цьому пункті Договору купівлі-продажу від 18.12.2017. Підстави для перерахунку вартості обладнання в подальшому відсутні. Покупець не сплачує проценти на ціну обладнання, вказану в пункті 2.1 Договору купівлі-продажу від 18.12.2017

Договір купівлі-продажу від 18.12.2017 вступає в силу з моменту його підписання повноважними представниками сторін та діє до повного виконання сторонами його умов (п.9.1 Договору купівлі-продажу від 18.12.2017).

Позивач вказує, що 27.12.2017 представник відповідача 2 Бубенок В.Г. (на підставі договору про надання правової допомоги від 20.12.2017) та інші невстановлені особи з'явилися за місцем знаходженням рухомого майна - приміщення позивача за адресою: Херсонська область, м. Скадовськ, вул. Шевченка, 2, з метою заволодіння майном.

Проте, у зв'язку із тим, що документи надані представником відповідача 2 містили ознаки підробки, а майно знаходиться під арештом (в межах виконавчого провадження), доступ до майна наданий не був.

СВ Скадовського ВП Новокаховського відділу поліції ГУ НП в Херсонській області порушено кримінальне провадження від 27.12.2017 за № 0002144 (попередня кваліфікація: частина третя статті 358 Кримінального кодексу України - використання завідомо підробленого документа).

Позивач вказує, що про вчинення правочинів з продажу заставного майна позивачу стало відомо лише 27.12.2017 при отриманні від представника відповідача 2 копії Договору купівлі-продажу від 18.12.2017, а про вчинені 14.09.2017 та 28.09.2017 записи у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна позивачу також стало відомо 27.12.2017 при отриманні витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна за №54468702.

Позивач, звертаючись до суду з даним позовом зазначив, що записи стосовно заставного майна у Державному реєстрі обтяжень підлягають скасуванню як такі, що не відповідають вимогам чинного законодавства України, а Договір купівлі-продажу від 07.11.2017 є недійсним.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що оскільки договір відступлення є нікчемним, то ТОВ «Компанія з управління активами «Ексельсіор» не набула права заставодержателя рухомого майна за договором застави та не мала права на звернення стягнення на заставне майно й відповідно - укладання оспорюваного договору купівлі-продажу від 07.11.2017 року.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції зважаючи на наступне.

У відповідності до ст.1 Закону України «Про заставу» застава - це спосіб забезпечення зобов'язань, якщо інше не встановлено законом.

В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду (ст.ст. 572, 573 ЦК України).

Відповідно до ч.2 ст.27 Закону України «Про заставу» застава зберігає силу і у випадках, коли у встановленому законом порядку відбувається уступка заставодержателем забезпеченої заставою вимоги іншій особі або переведення боржником боргу, який виник із забезпеченої заставою вимоги, на іншу особу.

Згідно зі ст.512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.514 ЦК України).

Як видно з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції за змістом договору відступлення права вимоги сторони погодили, що в дату відступлення права вимоги за основним договором, первісний кредитор та новий кредитор на підтвердження передачі права вимоги за договорами іпотеки та/або договорами застави (в простій письмовій формі або нотаріально посвідчені) та/або договорами поруки, що укладені в якості забезпечення виконання зобов'язань боржників перед первісним кредитором за основними договорами, укладуть договори про передачу права вимоги за договорами забезпечення (п. 1.4 договору відступлення права вимоги від 26 квітня 2016 року).

При цьому, в силу положень ст.517 Цивільного кодексу України первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення - докази прав нового кредитора у зобов'язанні.

Разом з тим, підпунктом 4.1.1 пункту 4.1 Договору відступлення сторони визначили, що новий кредитор має право вимагати від первісного кредитора укладення та підписання договорів про передачу прав по договорам іпотеки та застави, укладеними первісним кредитором у забезпечення виконання основного договору та/або вимагати підписання акта приймання-передачі документів. Також, первісний кредитор зобов'язується передати новому кредитору шляхом підписання акта приймання-передачі документи, визначені в додатку 1 до Договору відступлення (підпункт 4.4.1 пункту 4.1 Договору відступлення).

Таким чином, зважаючи на зазначене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що договір відступлення права вимоги за договором застави не укладено, акт приймання-передачі відповідних документів, що стосуються саме застави, не складався, документи не передавались. Належних та допустимих доказів в розумінні ст.ст. 76, 77 ГПК України , які б спростовували даний факт відповідачами надано не було.

Окрім того, колегія суддів звертає увагу на те, що 28.04.2016 року, тобто через два дні після укладення договору відступлення, на підставі Постанови Правління Національного Банку України «Про віднесення публічного акціонерного товариства «БАНК «ЮНІСОН» до категорії неплатоспроможних» №300, виконавчою дирекцією Фонду гарантування прийнято рішення від 28.04.2016 №614 «Про затвердження тимчасової адміністрації у ПАТ «БАНК «ЮНІСОН» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку».

Відносини між Фондом гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), банками, Національним банком України, повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків регулюються та визначаються Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

За змістом статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб " передбачено, що на уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було покладено обов'язок забезпечити перевірку правочинів, вчинених банком протягом року до дня запровадження тимчасової адміністрації на предмет виявлення нікчемних правочинів з підстав, визначених частиною третьою наведеної статті.

На виконання зазначених повноважень, визначених відповідно до ст.. 38 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», наказом уповноваженої особи Фонду гарантування на здійснення тимчасової адміністрації Банку Шевченко А.М. від 01.08.2016 за №71/ач Договір відступлення було визнано нікчемним (а.с.115 т.3).

При цьому, колегія суддів зазначає на те, що нікчемність правочинів, передбачених ч.3 ст.38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", абсолютно не залежить від наявності чи відсутності вищевказаного рішення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Такі правочини є нікчемними в силу частини 3 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", а не визнані такими Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, адже на останню покладено обов'язок виключно щодо виявлення нікчемних правочинів неплатоспроможного банку.

При цьому, неогрунтованим є, також, посилання апелянта на постанову окружного адміністративного суду м. Києва від 11.11.2016 року у справі № 14000/16, якою визнано протиправним та скасовано наказ Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації ПАТ «Банк «Юнісон» № 71/ач від 01.08.2016 року, оскільки Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 25.10.2018 року вищевказану постанову та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 11 січня 2017 року - скасовано, провадження у справі закрито.

Враховуючи зазначене вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність, в даному випадку, вказати на факт нікчемності Договору відступлення, який є нікчемним на підставі частини другої статті 215 ЦК України та ст. 38 Закону України « Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Окрім того, відповідно до пункту 3.1 Договору відступлення сторони погодили, що ціна грошової вимоги складає 5 877 600,89 грн., що дорівнює 40 % від номінальної вартості розміру права вимоги, що відступаються первісним кредитором новому кредиторові.

Отже вартість предмета застави відрізняється більше ніж на 20 %, а саме на 60 %, що відповідно до пункту 3 статті 38 п.3 ч.3 ст.38 Закону України «Про систему гарантувань вкладів фізичних осіб» також свідчить про нікчемність договору відступлення права вимоги. Також, оскільки доказів перерахування коштів за укладання вищевказаного договору відступлення права вимоги сплачено не було, правочин залишився безоплатною операцією зазначене свідчить про нікчемність правочину про відступлення права вимоги.

Безпідставними є доводи скаржника про вихід суду першої інстанції за межі позовних вимог, оскільки зі змісту оскарженого судового рішення вбачається, що суд не розглядав жодні інші вимоги, ніж ті, які були заявлені позивачем у позові, в той час як зазначення в мотивувальній частинні рішення про нікчемність Договору відступлення не є виходом за межі позовних вимог.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що добросовісність працівника Банку Чепіжко Оксани Вікторівни при підписанні Договору відступлення викликає обґрунтовані сумніви, оскільки: по-перше, строк оплати за Договором відступлення було визначено протягом одного календарного року з моменту підписання Договору, а потім шляхом укладення договору від 27.04.2016 № 1 про внесення змін до Договору відступлення (на наступний день після Договору відступлення) строк оплат було змінено - з 01.07.2017 по 26.04.2018; по-друге, Чепіжко О.В. стала директором Компанії і вже 07.11.2017 підписала Договір купівлі-продажу від 07.11.2017, в якому вартість рухомого майна була визначена у сумі 942 000 грн, а за Договором купівлі-продажу від 18.12.2017 - 300 000 грн; по-третє, матеріали справи не містять жодного документального підтвердження того, що за рухоме майно чи за право вимоги відступлене за Договором відступлення були здійснені хоча б якісь розрахунки з банком.

Тобто, відступивши право вимоги за Договором відступлення, Чепіжко О.В. діяла не в інтересах Банку, а по суті, переслідуючи в майбутньому, будучи директором відповідача 1, свої власні інтереси.

Крім того, згідно ст.11 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяження рухомого майна реєструються в Державному реєстрі в порядку, встановленому цим Законом.

Застава рухомого майна, що виникає на підставі договору, є забезпечувальним обтяженням (ст.21 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень»).

Правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов'язань, а також правовий режим виникнення, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна врегульовано Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».

Порядок реєстрації обтяжень рухомого майна регулюється Порядком ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 05.07.2004 № 830, та Інструкцією про порядок ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна та заповнення заяв, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 29.07.2004 № 73/5.

Згідно статті 13 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» зміни у відомостях про зареєстроване обтяження підлягають реєстрації у встановленому цим Законом порядку, якщо вони стосуються заміни обтяжувача внаслідок відступлення прав за правочином, відповідно до якого виникло обтяження, або з інших підстав. Обтяжувач зобов'язаний зареєструвати зміни у відомостях про зареєстроване обтяження протягом п'яти днів з моменту набрання чинності правочином, на підставі якого відбулися зазначені зміни.

Статтею 20 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» визначено, що якщо обтяжувач відступив іншій особі права за правочином, на підставі якого виникло обтяження, ця особа набуває всі відступлені права стосовно предмета обтяження, включаючи встановлений пріоритет за умови, що відомості про заміну обтяжувача були внесені до Державного реєстру протягом п'яти днів із дня відступлення прав.

Аналізуючи зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що особа, яка набуває права обтяжувача, має обов'язок зареєструвати зміни у відомостях про зареєстроване обтяження протягом п'яти днів із моменту набрання чинності правочином на підставі якого відбулися зазначені зміни. При цьому, виконання цього обов'язку є умовою набуття новим кредитором прав стосовно предмету обтяження.

Зі змісту Договору відступлення прав вимоги вбачається, що він вважається укладеним та вступає в силу з дати його підписання сторонами та скріплення печатками сторін, тобто з 26.04.2016 (п.6.2 вищевказаного договору)

В той же час, із витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна вбачається, що реєстрація зміни обтяжувача здійснена лише 14.09.2017, тобто у строк більше року з моменту укладення правочину та з істотним порушенням п'ятиденного строку встановленого ст.ст.13, 20 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», додержання якого є умовою набуття новим кредитором прав стосовно предмету обтяження.

В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами (стаття 1 Закону України «Про заставу»).

Відповідач 1 звернувся до реєстратора - приватного нотаріуса із заявами про реєстрацію змін обтяження рухомого майна, на підставі яких відповідач 4, діючи як реєстратор, вчинив спірні записи.

Згідно із п.5 Порядку ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 05.07.2004 № 830 (далі - Порядок), державна реєстрація приватних обтяжень рухомого майна проводиться будь-яким нотаріусом або його помічником, які відповідно до законодавства отримали ідентифікатор доступу до Реєстру, а також адміністратором Реєстру та його філіями на підставі відповідного договору.

З пункту 6 Порядку вбачається, що відомості про обтяження рухомого майна вносяться до Реєстру на підставі заяви обтяжувача чи уповноваженої ним особи поданої в електронній формі або у випадках, передбачених цим Порядком, в паперовій формі.

У разі проведення державної реєстрації приватних обтяжень рухомого майна нотаріусом або його помічником, які відповідно до законодавства отримали ідентифікатор доступу до Реєстру, відомості про обтяження рухомого майна вносяться до Реєстру на підставі заяви, поданої виключно в паперовій формі.

Загальні вимоги до змісту заяви встановлені пунктом 7 Порядку. Відповідно до п.16 вищевказаного Порядку зміни і додаткові відомості до запису в Реєстрі вносяться реєстратором на підставі заяви обтяжувача чи уповноваженої ним особи. У заяві зазначаються дата державної реєстрації відомостей, реєстраційний номер запису, підстава виникнення змін до обтяження (договір чи рішення суду або відповідне рішення уповноваженого органу).

Якщо проводиться державна реєстрація відомостей про зміну обтяження рухомого майна, у заяві також зазначаються відповідні зміни і додаткові відомості до запису, внесення яких передбачено пунктом 8 цього Порядку, а у разі відступлення прав на предмет обтяження - відомості про особу, на користь якої здійснено відступлення прав на предмет обтяження, та про договір, що підтверджує відступлення прав на предмет обтяження (п.18 Порядку).

Таким чином, заява про внесення змін до відомостей про зміну обтяжувача у разі відступлення права вимоги, має містити посилання на договір, що підтверджує відступлення прав на предмет обтяження.

В матеріалах справи містяться відповідні заяви, які були надані приватним нотаріусом на вимогу суду першої інстанції (а.с.167, 169, 171 т.2).

Зважаючи на зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскільки матеріалами справи підтверджено нікчемність договору відступлення права вимоги від 26 квітня 2016 року, то вчинені приватним нотаріусом записи мають бути скасовані з метою ефективного захисту прав позивача.

Щодо внесення приватним нотаріусом до Реєстру запису від 28.09.2017 про звернення стягнення на предмет застави, колегія суддів зазначає на наступне

Договір купівлі - продажу заставного майна від 07.11.2017 було укладено між відповідачем 1 та ТОВ «Телеком Скай» з посиланням на положення статті 26, 30 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».

Так, статтею 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» передбачено, що обтяжувач має право на власний розсуд обрати один із таких позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження:

1) передача рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження, у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов'язання в порядку, встановленому цим Законом;

2) продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах;

3) відступлення обтяжувачу права задоволення забезпеченої обтяженням вимоги у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є право грошової вимоги;

4) переказ обтяжувачу відповідної грошової суми, у тому числі в порядку договірного списання, у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є гроші, майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку, або цінні папери;

5) реалізація заставленого майна на підставі виконавчого напису нотаріуса.

У разі звернення стягнення на рухоме майно, яке є предметом декількох обтяжень, переважне право на проведення процедури звернення стягнення належить обтяжувачу з вищим пріоритетом. Якщо процедура звернення стягнення ініціюється обтяжувачем з нижчим пріоритетом, обтяжувач з вищим пріоритетом вправі протягом 30 днів з дня її ініціювання на підставі письмової вимоги припинити таке звернення стягнення обтяжувачем з нижчим пріоритетом та розпочати власну процедуру звернення стягнення.

У відповідності до ст.30 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяжувач має право задовольнити свою вимогу за забезпеченим обтяженням зобов'язанням шляхом продажу предмета забезпечувального обтяження третій особі. При цьому обтяжувач зобов'язаний у порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, повідомити боржника та інших обтяжувачів відповідного рухомого майна про свій намір реалізувати таке право із зазначенням обраного ним способу, місця та часу проведення процедури продажу. Обтяжувач вправі продати предмет обтяження будь-якій особі-покупцю або на публічних торгах.

Інший обтяжувач, на користь якого встановлено зареєстроване обтяження, має переважне право на придбання предмета забезпечувального обтяження за умови, що він протягом строку, вказаного в частині другій статті 28 цього Закону, письмово повідомив обтяжувача, який ініціює звернення стягнення, про свій намір купити предмет забезпечувального обтяження. Якщо повідомлення про намір купити предмет забезпечувального обтяження надійшли від декількох обтяжувачів, право на його придбання належить обтяжувачу з вищим пріоритетом. Ціна купівлі предмета забезпечувального обтяження іншим обтяжувачем повинна бути не нижчою за ціну, яка була запропонована обтяжувачу, який ініціює звернення стягнення, будь-якою третьою особою під час проведення процедури продажу.

Якщо обтяжувач, який висловив намір придбати предмет забезпечувального обтяження, не вчиняє дій до укладення договору купівлі-продажу предмета забезпечувального обтяження протягом п'яти днів із дня проведеної обтяжувачем процедури продажу, право на придбання предмета забезпечувального обтяження переходить до іншого обтяжувача, який висловив намір придбати предмет забезпечувального обтяження, відповідно до встановленого пріоритету. Такому обтяжувачу також надається п'ятиденний строк для укладення договору купівлі-продажу відповідного рухомого майна, порушення якого позбавляє його права на придбання предмета забезпечувального обтяження.

Якщо обтяжувачі, на користь яких встановлені зареєстровані обтяження, не скористалися правом на його придбання, обтяжувач, який ініціює звернення стягнення, повинен продати предмет забезпечувального обтяження особі, яка запропонувала найвищу ціну.

Договір купівлі-продажу предмета забезпечувального обтяження укладається обтяжувачем від імені боржника і є правовою підставою для набуття покупцем цього предмета права власності на відповідне рухоме майно. Покупець предмета забезпечувального обтяження набуває право власності на відповідне рухоме майно без будь-яких забезпечувальних та публічних обтяжень, а також інших договірних обтяжень з нижчим пріоритетом.

Протягом десяти днів із дня продажу предмета забезпечувального обтяження обтяжувач-продавець відповідного рухомого майна зобов'язаний надати боржнику та всім обтяжувачам, на користь яких було встановлене зареєстроване обтяження цього рухомого майна, письмовий звіт про результати продажу.

Однак, як вірно зазначено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, відповідачем 1 не надано жодного документального підтвердження виконання вказаних правових приписів, що свідчить про недобросовісність вчинених правочинів та відсутність підстав для внесення відповідних записів у Державний реєстр обтяжень рухомого майна, отже позовні вимоги в цій частині правомірно задоволено судом першої інстанції.

Відносно позовних вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 07.11.2017 року, колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог в цій частині зважаючи на наступне.

Статтею 203 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

За приписами статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що зміст оспорюваного договору купівлі-продажу від 07.11.2017 суперечить положенням Цивільного кодексу України, оскільки договір відступлення права вимоги є нікчемним на підставі вимог ст. 38 Закону України « Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Ексельсіор» не набула прав заставодержателя рухомого майна за договором застави рухомого майна № 15/14/Кл-КБ -30-1 від 05 лютого 2014 року, а тому не мала права на звернення стягнення на заставне майно й відповідно - укладення оспорюваного договору купівлі-продажу від 07.11.2017.

При цьому, колегія суддів аналізуючи правові норми, а саме ст. 20 ЗУ України « Про заставу», статті 24, 26, 27, 28, 30 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», приходить до висновку про те, що звернення стягнення через продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем допускається виключно, якщо заставне майно перебуває у володінні обтяжувача. Однак як свідчать матеріали справи та вірно встановлено судом першої інстанції заставне рухоме майно знаходиться у володінні та користуванні заставодавця - позивача, за адресою: Херсонська область, м. Скадовськ, вул. Шевченка, 2. та є виробничим обладнанням елеватору та використовується у звичайній господарській діяльності заставодавця (позивача), що не заперечувалося представниками сторін у судовому засіданні.

Отже, враховуючи факт володіння заставним майном заставодержателем (позивачем), звернення стягнення не може бути здійснено в позасудовому порядку (в тому числі, шляхом продажу обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження), а здійснюється, відповідно до вимог діючого законодавства, виключно на підставі рішення суду.

Аналізуючи зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач 1 не мав права на звернення стягнення на предмет обтяження в позасудовому порядку шляхом укладення договору купівлі-продажу від 07.11.2017 від імені власника заставного майна. Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що в подальшому 18.12.2017 було укладено договір купівлі-продажу цього ж заставного рухомого майна (а.с. 126-128 том 1), тобто відбулося подальше незаконне відчуження заставного майна, що належить позивачу.

Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права поза волею власника, то добросовісний набувач не набуває право власності на це майно (ст.388 ЦК України).

Верховний Суд України в постанові від 17.10.2011 у справі №3-103гс11 висловив правову позицію, що у разі коли відчуження майна мало місце два і більше разів після недійсного (нікчемного) правочину, це майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного чи нікчемного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України. У такому випадку діюче законодавство не пов'язує можливість витребування майна у добросовісного набувача з обставинами щодо наявності у відчужувача за останнім у ланцюгу договорів права відчужувати це майно.

Крім того, в пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено, що реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК України) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину. Норма частини першої статті 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України.

Отже, визнання недійсним Договору купівлі-продажу від 18.12.2017 не вимагається як такий, що був вчинений після недійсного правочину.

Оскільки порушене право власності позивача не визнається відповідачами 1, 2 та 3, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що воно підлягає судовому захисту.

При цьому, враховуючи ту обставину, що заставне майно фізично перебуває у володінні позивача, підстав для його витребування не має.

В той же час, оскільки право власності позивача на майно не визнається відповідачами 1, 2, 3 та існує договір, за яким кінцевий набувач може претендувати на майно, належним та ефективним способом захисту у даному випадку є визнання права власності позивача в порядку статті 392 Цивільного кодексу України.

З урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 Цивільного кодексу України власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Заставне майно належить позивачу на праві власності, що було встановлено та визнано при укладені Договору застави заставодержателем - Банком.

Заставне рухоме майно набувалось у власність позивачем на підставі документів, що є документами первинного бухгалтерського обліку. На підставі цих первинних документів внесено відомості про відповідні активи до рахунків бухгалтерського обліку, регістрів синтетичного та аналітичного обліку, фінансової звітності. Виписка з балансу станом на поточну дату додається. Оригінали вказаних первинних документів були втрачені в процесі пересилання із м. Скадовськ до м. Кривий Ріг (в зв'язку із зміною адреси). По факту втрати документів було порушено кримінальне провадження, що підтверджується витягом з кримінального провадження, внесеного до ЄРДР 22.04.2016 за №0001092 (а.с.74-76, 138 т.1).

Отже, документи, що прямо підтверджують право власності на заставне майно втрачені, що є додатковою підставою для визнання права власності в порядку статті 292 ЦК України.

Непрямими доказами права власності позивача на заставне майно є виписка з балансу, договір застави, відомості Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог в частині визнання за позивачем права власності на спірне рухоме майно.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду з огляду на вищевикладене.

Відповідно до ст. ст. 73,74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржник не довів обґрунтованість своєї апеляційної скарги, докази на підтвердження своїх вимог суду не надав, апеляційний суд погоджується із рішенням господарського суду міста Києва від 02.10.2018 року у справі № 910/2374/18, отже підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України суд,-

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Ексельсіор", яке діє від власного імені, в інтересах та за рахунок пайового венчурного недиверсифікованого закритого інвестиційного фонду "Солдо" на рішення господарського суду міста Києва від 02.10.2018 у справі №910/2374/18 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 02.10.2018 у справі №910/2374/18 залишити без змін.

3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Ексельсіор", яке діє від власного імені, в інтересах та за рахунок пайового венчурного недиверсифікованого закритого інвестиційного фонду "Солдо".

4.Матеріали справи №910/2374/18 повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст судового рішення складено 20.02.2019.

Головуючий суддя М.А. Руденко

Судді Є.Ю. Пономаренко

М.А. Дідиченко