ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.02.2019м. ДніпроСправа № 904/5610/18
За позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця"Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Дніпро

до Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля", м. Павлоград Дніпропетровської області

про стягнення штрафу за неправильно зазначену у накладній масу вантажу у розмірі 36 600 грн. 00 коп.

Суддя Рудь І.А.

Без повідомлення (виклику) учасників справи.

СУТЬ СПОРУ:

Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом від 12.12.2018 № НЮс-01/345, в якому просить стягнути з Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" штраф за невірно зазначену масу вантажу у накладній у розмірі 36 600 грн. 00 коп., відповідно до вимог ст. ст. 118, 122 Статуту залізниць України.

Ухвалою господарського суду від 18.12.2018 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд якої призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

08.01.2019 відповідач подав до суду відзив на позовну заяву від 04.01.2019 № 8/126, в якому зазначив, що спірний вагон № 67867911 прийнятий до перевезення станцією відправлення Ароматна Придніпровської залізниці лише на підставі його візуального огляду, оскільки визначена у залізничній накладній №47029053 маса вантажу не була визнана залізницею іншою ніж 60900 кг. Стверджує, що зважування завантажених вагонів для встановлення маси вантажу здійснюється співробітниками відповідача на повірених та зареєстрованих 150 тонних тензометричних вагонних вагах СВ-150000В, заводський номер 321363. Зазначенні вагонні ваги взяті на облік залізницею, про що свідчить виданий технічний НОМЕР_1 у відповідності до п. 2.3 «Інструкції про порядок застосування засобів ваговимірювальної техніки на залізничному транспорті України», затвердженої наказом Міністерства інфраструктури України від 31 липня 2012 року №442. При цьому, відповідачем проводилась своєчасна повірка засобів вимірювальної техніки 150 тонних тензометричних вагонних ваг СВ-150000В, що засвідчується проставлянням підпису повірника та повіреного клейма у паспорті на вагонні ваги про придатність до застосування, зазначених вагонних ваг. Таким чином, відповідач у відповідності до встановлених законодавством вимог здійснював зважування завантажених вагонів на придатних вагонних вагах, а тому не міг допустити внесення неправдивих даних щодо маси ватажу в залізничній накладній. Звертає увагу суду, що у комерційному акті №454502/82 від 15.06.2018 зазначено, про його складання на додаток до акта ст. Павлоград Придніпровської залізниці від 15.06.2018 за №516. Проте, позивачем акт загальної форми №516, який став підставою для складання комерційного акту, до позовної заяви не доданий. Отже, відсутні належні докази наявності фактичних обставин встановлення невідповідності маси вантажу при зважуванні, на які посилається позивач як на підставу позовних вимог. З огляду на викладене вважає вимоги залізниці безпідставними та необґрунтованими. Просив у позові відмовити.

Разом із відзивом відповідач надав заяву про зменшення розміру штрафу за невірно зазначену мас вантажу у перевізному документі від 04.01.2019 № 8/121, в обґрунтування якої вказує, що заявлена позивачем до стягнення сума штрафу є завищеною та необґрунтованою; штраф, який заявлено позивачем до стягнення, не має компенсаторний характер, проте є додатковим засобом отримання прибутку для позивача. Так, відповідачем за накладною № 47029053 за перевезення вантажу було сплачено провізну плату та додаткові збори за всю відстань перевезення вантажу, за повну вагу вказану в перевізному документі, що підтверджується даними графи 34 вказаної накладної № 47029053. Таким чином, залізниця фактично отримала надлишкову плату (переплату) залізничного тарифу, оскільки відповідач здійснив оплату провізної плати та додаткових зборів за надлишкову масу вантажу. Будь-яких збитків внаслідок того, що відповідачем була зазначена невірна маса вантажу у залізничній накладній, позивач не зазнав, що також має бути враховано при ухваленні судом рішення про стягнення з відповідача штрафу. Просить суд врахувати стратегічну та соціальну значущість підприємства відповідача, яке вносить значний вклад в забезпечення енергонезалежності та енергобезпеки України, сталого функціонування енергетичної системи України, є містоутворювачем та бюджетоутворювачем міста Павлограда, інвестує соціальні програми та проекти у Дніпропетровській області. Просить суд у разі встановлення факту невірного зазначення відповідачем у накладній № 47029053 маси вантажу за спірним перевезенням та задоволення позову, застосувати ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України, ст. 233 Господарського кодексу України та зменшити суму штрафу з 36 600 грн. 00 коп. до 7 320 грн. 00 коп.

Крім того, 08.01.2019 на адресу суду надійшла заява відповідача від 04.01.2019 № 8/125, в якій викладені заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Просить суд здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження. В обґрунтування заяви зазначає, що дана справа потребує детального розгляду спору по суті та з'ясування всіх обставин, в тому числі: встановлення факту невірного зазначення відповідачем маси вантажу у накладній за №47029053; у який спосіб здійснювалось зважування вантажу; дослідження на яких вагах здійснювалося зважування вантажу вантажовідправником та залізницею; встановлення вірності нарахування суми, яка заявлена позивачем до стягнення.

Господарський суд, розглянувши заяву відповідача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, не вбачає підстав для її задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 250 Господарського процесуального кодексу України якщо відповідач в установлений судом строк подасть заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, суд залежно від обгрунтованості заперечень відповідача постановляє ухвалу про:

1) залишення заяви відповідача без задоволення;

2) розгляд справи за правилами загального позовного провадження та заміну засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням.

Водночас, частиною 7 ст. 250 Господарського процесуального кодексу України визначено, що частини друга - шоста цієї статті не застосовуються, якщо відповідно до цього Кодексу справа підлягає розгляду тільки в порядку спрощеного провадження.

Згідно із ч. 1 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

За нормами ч. 5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України для цілей цього Кодексу малозначними справами є:

1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує пятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За приписами ч.ч. 2, 3 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції господарського суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін; 3) обраний позивачем спосіб захисту; 4) категорію та складність справи; 5) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; 6) кількість сторін та інших учасників справи; 7) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 8) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Враховуючи вищезазначене та беручи до уваги ціну позову, категорію та складність справи, а також те, що наведені відповідачем в обґрунтування заяви обставини не є підставою для переходу до розгляду справи за правилами загального позовного провадження, суд відмовляє в задоволенні заяви відповідача.

30.01.2019 на адресу суду надійшла відповідь позивача на відзив на позовну заяву від 24.01.2019 № 13-04/45, в якій на спростування доводів відповідача зазначив, що на шляху прямування та на станції призначення спірний вагон зважувався на справних та своєчасно повірених вагах; різниці між фактичною масою вантажу у вказаному вагоні на станції Павлоград 1 та станції Запоріжжя-Ліве не виявлено. При цьому, графа 19 накладної, відповідно до додатку 3 до Правил оформлення перевізних документів, заповнюється саме відповідачем у разі завантаження ним вантажу у вагон, а згідно з п.2.3 Правил оформлення перевізних документів у графі 55 залізничної накладної № 47029053 правильність внесених відомостей вантажовідправника підтверджено його представником за допомогою електронно-цифрового підпису, що не заперечується відповідачем. Таким чином, відповідальність за невірно зазначену масу вантажу у перевізному документі покладається на вантажовідправника. Разом з тим, у застосуванні статей 118 та 122 Статуту слід враховувати, що штраф підлягає стягненню за самий факт допущення вантажовідправником зазначених порушень, незалежно від того, чи завдано залізниці у зв'язку з цим збитки.

Щодо тверджень відповідача про відсутність доказів на підтвердження позовних вимог, залізниця зазначила, що підставою для покладення на відправника відповідальності за неправильне зазначення ним відомостей є акт загальної форми або комерційний акт, складений у випадках, передбачених статтею 129 Статуту. До позову надані комерційні акти попутної станції та станції призначення, які за формою та змістом відповідають вимогам чинного законодавства України, складені та підписані повноважними особами відповідно до вимог Правил складання актів. Акт загальної форми від 15.06.2018 за №516 не був долучений до матеріалів справи з підстав, що він не несе в собі належних доказів наявності фактичних обставин; даний акт лише засвідчує обставини виконання контрольного зважування вищевказаного вагону на екранних повірених 150 т вагонних вагах №7 ст. Павлоград 1 (повірка 15.03.2018) з описом виявленого, яке відображено у комерційному акті №454502/82 від 15.06.2018 станції Павлоград 1.

Водночас, позивач заперечує проти задоволення заяви відповідача про зменшення розміру штрафу та зазначає, що порушення відповідачем вимог транспортного законодавства має систематичний характер, а недовантаження вагону №67867911 є загрозою безпеці руху. Даний випадок не є винятковим, у звязку із чим відсутні підстави для застосування ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України, ст. 233 Господарського кодексу України.

14.02.2019 до суду надійшли заперечення відповідача на відповідь залізниці на відзив на позовну заяву від 13.02.2019 № 8/1039, в яких ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» зазначає, що приписами законодавства не встановлено заборону суду зменшувати розмір неустойки (штрафу), який підлягає стягненню і на підставі закону, оскільки зменшуючи суму, яка підлягає стягненню, суд не змінює сам розмір неустойки, встановлений Статутом залізниць України, а забезпечує баланс майнових інтересів сторін спору. Посилання позивача на систематичне порушення вимог транспортного законодавства не відповідає дійсності, оскільки підприємство відповідача здійснює операції по завантаженню понад 24 тисяч вагонів щомісяця. У червні 2018 року позивачем було виявлено невідповідність маси вантажу, зазначеної у накладній, фактичній лише у 1 спірному вагоні №67867911. У відповіді на відзив позивачем не наведено нормативного обгрунтування заборони ставити в поїзди недовантажений вагон, в якому маса не перевищує його вантажопідйомність, та не зазначено в чому полягає загроза безпеці руху. Стверджує, що комерційний акт №460005/779 від 18.06.2018 складено із порушення вимог п. 10 Правил складання комерційних актів, оскільки вказаний комерційний акт не містить підпису начальника вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи). Вважає, що комерційний акт №460005/779 від 02.06.2018 не є належним доказом, який засвідчує обставини неправильного зазначення відповідачем маси вантажу у залізничній накладній, та не може бути підставою для матеріальної відповідальності відповідача у вигляді нарахованого позивачем штрафу.

Враховуючи приписи ч. 4 ст. 240 ГПК України, у звязку з розглядом справи без повідомлення (виклику) учасників справи, рішення прийнято без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

У червні 2018 зі станції відправлення Ароматна Придніпровської залізниці на станцію призначення Запоріжжя-Ліве Придніпровської залізниці за залізничною накладною № 47029053 відправлено вагон № 67867911 із вантажем «Брухт чорних металів не поіменований в алфавіті».

Відповідно до вказаної накладної відправник вантажу Приватне акціонерне товариство "ДТЕК Павлоградвугілля".

На транзитній станції Павлоград-1 на підставі ст.. 24 Статуту залізниць проведено перевірку маси вантажу у вагоні № 67867911 з відчепленням при повній зупинці за допомогою справних повірених 150 тонних вагонних вагах № 7 станції Павлоград-1 (повірка 15.03.2018) та виявлено невідповідність маси вантажу, зазначеній у накладній, а саме: у вагоні № 67867911 вага брутто склала 61 200 кг, нетто 38 800 кг, тара 22 400 кг, що менше даних, вказаних у накладній, на 22 100 кг.

По вказаному факту станцією Павлоград-1 складено комерційний акт № 454502/82 від 15.06.2018, відповідно до змісту якого навантаження у вагоні нижче бортів 30-40 см, рівномірне; вантаж маркований вапняним розчином, маркування не порушене, без заглиблень та виїмок; вагон у технічному відношенні справний, бездверний, люка зачинені додатково укручені проволокою діаметром 6 мм.

Комерційний акт № 454502/82 від 15.06.2018 підписано ДС ОСОБА_1І, прийомоздавальником ОСОБА_2, приймальником поїздів ОСОБА_3, зазначено про відсутність у штаті начальника вантажного району (а.с. 13).

На станції призначення 18.06.2018 проведено комісійну видачу вантажу за участю представника вантажоодержувача зі зважуванням вагону № 67867911 на справних електронних вагонних вагах вантажоодержувача зав. № 04226194, прийнятих до обліку Запорізькою дирекцією залізничних перевезень № 088 (огляд-перевірка 05.04.2018), за результатами якої складений комерційний акт № 460005/779 від 18.06.2018 про невідповідність маси вантажу даним, зазначеним у накладній № 47029053, а саме: у вагоні № 67867911 вага брутто склала 60 750 кг, нетто 38 350 кг, тара 22 400 кг, що менше даних, вказаних у накладній, на 22 550 кг.

Як вбачається зі змісту вказаного комерційного акту, вантаж прибув у справному в технічному та комерційному відношення вагоні, сліди втрати або розкрадання вантажу під час перевезення відсутні; вантаж прибув у супроводі охорони.

Комерційний акт № 460005/779 від 18.06.2018 підписано ДС ОСОБА_4, пр. п. Кисельовою Н.О., пр. п. Дементьєвою Г.М., пр. зд. з-ду ОСОБА_5, зазначено про відсутність за штатним розкладом зав. вантажного двору (а.с. 14).

На підставі ст.ст. 118, 122 Статуту залізниць України, позивачем нарахований штраф у розмірі пятикратної провізної плати у сумі 36 600 грн. 00 коп., розмір якого підтверджується розрахунком позивача.

Відповідач доказів добровільної сплати зазначеного штрафу на час розгляду справи суду не надав.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, господарський суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 5 ст. 306 Господарського кодексу України загальні умови перевезення вантажів, а також особливості умови перевезення окремих видів вантажів (вибухових речовин, зброї, отруйних, легкозаймистих, радіоактивних та інших небезпечних речовин тощо) визначаються цим кодексом і виданими відповідно до нього транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення. Загальні умови визначаються цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

За приписами ч. 3 ст. 909 Цивільного кодексу України укладення договору перевезення вантажу підтверджується складанням транспортної накладної.

Згідно із ч. 5 ст. 307 Господарського кодексу України умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями встановлюються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Спірні відносини сторін виникли при перевезенні вантажів залізницею, тому мають регулюватися Статутом залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 457, який визначає обовязки, права і відповідальність залізниці, а також підприємств, організацій, установ, які користуються залізничним транспортом.

Статтею 6 Статуту залізниць України визначено, що накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача.

Згідно з положенням ст. 37 Статуту залізниць України, під час здавання вантажів для перевезення відправником має бути зазначена у накладній їх маса; маса вантажів визначається відправником.

Оформлення накладної має здійснюватися у відповідності до Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 № 863/5084.

Згідно з п.2.1 вказаних Правил оформлення перевізних документів, вантажовідправник при заповненні комплекту перевізних документів повинен вказати масу вантажу у кілограмах.

Згідно п. 28 "Правила приймання вантажів до перевезення", зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000р. за № 861/5082, вантажі, завантажені відправником у вагони відкритого типу (платформи, напіввагони тощо), приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду вагона, вантажу, його маркування (у т.ч. захисного) та кріплення у вагоні без перевірки маси та кількості вантажу.

В силу приписів частин 1 і 2 ст. 24 Статуту залізниць України, вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ними у накладній; залізниця має право перевірити правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній.

Відповідно до ч.1 ст. 129 Статуту залізниць України, обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

В усіх інших випадках обставини, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу і вантажобагажу і які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актами загальної форми.

В п. 3.2 роз'яснення президії Вищого господарського суду України від 29.05.2002 за № 04-5/601 (із змінами та доповненнями) вказано, що підставою для покладання на відправника відповідальності за неправильне зазначення ним указаних відомостей є акт загальної форми, складений у випадках передбачених статтею 129 Статуту.

Згідно ч. 3 п. 9 Правил складання актів, затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 29.05.2002 №334 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 08.07.2002 № 567/6855, у комерційному акті зазначається, чи правильно навантажений, розміщений і закріплений вантаж, а також про наявність та стан захисного маркування для вантажів, що перевозяться у відкритих вагонах; у разі неправильного завантаження, розміщення, закріплення вантажу в акті зазначається, яке порушення було допущено.

Як вбачається зі змісту комерційного акту № 460005/779 від 18.06.2018, в його тексті у встановленому порядку засвідчено факт завантаження вагону № 67867911 вантажем вагою меншою, ніж зазначено у накладній, на 22 550 кг. Водночас, вказаний акт не містить відомостей щодо несхоронного перевезення спірного вантажу: навантаження у вагоні нижче бортів 30-40 см, рівномірне; вантаж маркований вапняним розчином і закріплений по всій довжині і ширині вагону, що відповідає документу; маркування не порушене, виїмок та поглиблень немає; вагон у технічному відношенні справний, бездверний, люка зачинені, укручені дротом

Таким чином, за вказаних обставин, всі наслідки за неправильності відомостей, зазначених у накладній, мають бути покладені на відповідача.

Згідно зі ст. 122 Статуту залізниць України, за неправильно зазначені у накладній масу, кількість місць вантажу, його назву, код та адресу одержувача з відправника, порта стягується штраф у розмірі згідно із статтею 118 цього Статуту. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли.

У відповідності до ч.1 ст. 118 Статуту залізниць України, за пред'явлення вантажу, який заборонено до перевезень або який потребує під час перевезення особливих заходів безпеки, та з неправильним зазначенням його найменування або властивостей з відправника, крім заподіяних залізниці збитків і витрат, стягується штраф у розмірі п'ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення.

Згідно із п. 6.2. роз'яснення президії Вищого господарського суду України від 29.05.2002 за № 04-5/601 (зі змінами та доповненнями) та оглядовим листом Вищого господарського суду України від 29.11.2007 № 01-8/917, штраф нарахований у розмірі відповідно до статті 118 Статуту, підлягає стягненню за самий факт допущення вантажовідправником порушень, незалежно від того, чи завдано залізниці у зв'язку з цим збитків.

В силу положень ст. 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України, держава забезпечує захист прав і законних інтересів субєктів господарювання та споживачів, зокрема, шляхом застосування штрафних санкцій.

Відповідно до накладної № 47029053 розмір провізної плати становить 7 320 грн. 00 коп.

Перевіркою виконаного позивачем розрахунку штрафу судом порушень чинного законодавства не встановлено.

Згідно із ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).

За приписами ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із положеннями ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

На підставі викладеного, суд доходить висновку, що відповідачем порушенні вищевказані вимоги Статуту залізниць України, тому позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача 36 600 грн. 00 коп. штрафу за неправильно зазначену масу вантажу - є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Заперечення відповідача судом відхиляються, оскільки спростовуються матеріалами справи або не впливають та не спростовують вищенаведеної правової оцінки матеріалів, обставин справи згідно з вимогами закону.

Зокрема, господарський суд наголошує, що комерційний акт № 460005/779 від 18.06.2018 за формою та змістом відповідає вимогам чинного законодавства України, складений та підписаний повноважними особами відповідно до вимог Правил складання актів. Твердження відповідача щодо порушення при складанні вказаного комерційного приписів п. 10 Правил складання актів, спростовуються змістом Розділу Д зазначеного акту, який містить інформацію про відсутність у штатному розкладі станції Запоріжжя-Ліве зав. вантажного двору.

При цьому твердження відповідача про зважування спірного вагону перед відправкою на справних, повірених та зареєстрованих 150 тонних тензометричних вагонних вагах СВ-150000В, заводський номер 321363, не спростовує факту внесення у накладну № 47029053 невірних відомостей щодо ваги вантажу, що підтверджується належними доказами, наявними в матеріалах справи.

Щодо клопотання відповідача про зменшення розміру штрафу суд зазначає наступне.

В обґрунтування поданого клопотання відповідач вказує, що позивач не тільки не поніс жодних збитків, але й не міг їх понести, оскільки маса вантажу, який фактично перевезений, менша, а не більша тієї, яка зазначена в накладній. При цьому, у відповіді на відзив позивачем не наведено нормативного обґрунтування щодо заборони ставити в поїзди недовантажений вагон, в якому маса не перевищує його вантажопідйомність, та не зазначено в чому полягає загроза безпеці руху. Відповідач просить також врахувати, що жодний учасник даних господарських відносин не зазнав негативних наслідків від неправильного зазначенням відповідачем маси вантажу у накладній. Отже, законні права та інтереси осіб, які є учасниками господарських відносин, не були порушені внаслідок дій відповідача.

Згідно з ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до приписів ст. 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Виходячи із загальних засад, встановлених у ст. 3 Цивільного кодексу України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, слід визнати право судів при винесенні рішення про стягнення штрафу зменшувати його розмір, з урахуванням всіх конкретних обставин справи. Підстави та розмір, на який зменшується стягуваний штраф, повинні бути в рішенні суду мотивовані та обґрунтовані.

Пунктом 3.17.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" передбачено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

У резолютивній частині судового рішення зазначається про часткове задоволення позову і розмір суми неустойки, що підлягає стягненню. Судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення неустойки.

За приписами п.6 розяснення №04-5/601 від 29.05.2002 Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею» суди мають право при прийнятті рішення про стягнення штрафу зменшувати його розмір з урахуванням усіх конкретних обставин справи. Підстави та розмір зменшення стягуваного штрафу повинні бути мотивовані та обґрунтовані в рішенні суду.

Зі змісту наведених норм випливає, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки (штрафу), суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора, враховує інтереси обох сторін. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення розміру штрафних санкцій. При цьому розмір, до якого вони підлягають зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

Наведеної правової позиці дотримувався й Вищий господарський суд України в постановах від 30.11.2016 у справі № 927/309/16, від 29.11.2016р. у справі №910/2224/16, від 08.11.2016 у справі №927/310/16, від 16.06.2016 у справі №905/2626/15, від 13.06.2016 у справі №905/3638/15. Крім того, Вищий господарський суд України звертав увагу на те, що приписами законодавства не встановлено заборону суду зменшувати розмір неустойки (штрафу), який підлягає стягненню і на підставі закону, оскільки зменшуючи суму, яка підлягає стягненню, суд не змінює сам розмір неустойки, встановлений Статутом залізниць України.

Зазначена правова позиція знайшла своє відображення і в судовій практиці Верховного Суду (наприклад, постанова від 23.07.2018 у справі № 905/2314/17)

З огляду на викладене вище, беручи до уваги співвідношення пред'явлених до стягнення санкцій з наявними наслідками порушення зобов'язання, відсутність негативних наслідків від неправильного зазначення маси вантажу в накладній, неспіврозмірність нарахованого штрафу заподіяному правопорушенню в частині оформлення перевізного документу, а також те, що завантаження відправником вагону № 67867911 не перевищувало його вантажопідйомність та не загрожувало безпеці руху на залізниці, суд дійшов висновку про наявність підстав для реалізації права, що передбачено ч. 2 ст. 233 Господарського кодексу України, та зменшення штрафу за неправильно зазначену масу вантажу у вагоні № 67867911 до трьох провізних плат, а саме до 21 960 грн. 00 коп.

Згідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати у справі покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 129, 233, 238, 240, 241, 327 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" (85400, Дніпропетровська область, м. Павлоград, вул. Соборна, буд. 76, ) на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Тверська, буд. 5, ) в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (49038, м. Дніпро, пр. Д. Яворницького, буд. 108, ) 21 960 грн. 00 коп. (двадцять одну тисячу девятсот шістдесят грн. 00 коп.) штрафу, 1 762 грн. 00 коп. (одну тисячу сімсот шістдесят дві грн. 00 коп.) витрат по сплаті судового збору.

В решті позову відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дня складання повного судового рішення і може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду через Господарський суд Дніпропетровської області.

Суддя І.А. Рудь

Повне рішення складено 20.02.2019