ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про відмову у видачі судового наказу

26.02.2019м. Дніпро№ 904/604/19

Суддя Господарського суду Дніпропетровської області Воронько В.Д., розглянувши заяву Комунального підприємства "Маріупольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства", м. Маріуполь Донецької області

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Крост", м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

про видачу судового наказу,

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Дніпропетровської області 19.02.2019 надійшла заява Комунального підприємства "Маріупольське виробниче управління водопроводно-каналізаційного господарства" (далі - заявник, КП "МВУ ВКГ") про видачу судового наказу про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Крост" (далі - боржник, ТОВ "Крост") за вимогою про стягнення заборгованості у сумі 1189,31 грн, з посиланням на неналежне виконання боржником умов договору надання послуг централізованого постачання холодної води, водовідведення № 6915, укладеного між заявником та боржником 04.11.2017.

Судом перевірено зазначене у заяві місцезнаходження боржника за відомостями, внесеними до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. За результатами такої перевірки встановлено, що заява про видачу судового наказу підсудна Господарському суду Дніпропетровської області.

Водночас, розглянувши заяву та подані КП "МВУ ВКГ" докази, суд приходить до висновку про необхідність відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу з таких підстав.

Стаття 150 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) передбачає форму і зміст заяви про видачу судового наказу, за змістом ч. 2 якої у заяві повинно бути зазначено, зокрема, повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, ім'я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України заявника та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта заявника та боржника (для фізичних осіб - громадян України), вказівку на статус фізичної особи - підприємця (для фізичних осіб - підприємців), а також офіційні електронні адреси та інші дані, якщо вони відомі заявнику, які ідентифікують боржника; вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються, а також перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

До заяви про видачу судового наказу додаються інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги (п. 4 ч. 3 ст. 150 ГПК України).

Як вбачається з тексту заяви про видачу судового наказу, заявник порушив вищецитовані норми процесуального законодавства, оскільки ним вказані неповні відомості щодо учасників заяви, а саме взагалі відсутні ідентифікаційні коди юридичних осіб як заявника, так і боржника, а також вказане неповне найменування останнього.

Окрім того, слід зазначити, що в обґрунтування своєї заяви КП "МВУ ВКГ" посилається на наявну заборгованість ТОВ "Крост" по оплаті послуг централізованого водопостачання та водовідведення у сумі 1189,31 грн. Проте заявник взагалі не наводить підстав виникнення цієї суми боргу та не підтверджує її жодними доказами. Подана до суду заява про видачу судового наказу не містить обставин, на яких мають ґрунтуватися вимоги, в заяві відсутній розрахунок суми заборгованості та період її виникнення. Тож ані зі змісту заяви, ані з наявних матеріалів не вбачається чи взагалі виконувалися умови договору зі сторони заявника, чи отримував боржник послуги, за які, на думку заявника, ТОВ "Крост" має заборгованість. Серед доданих до заяви документів, окрім доказів правового статусу заявника, міститься договір та оборотно-сальдова відомість по підприємству заявника на лютий 2019 року, які самі по собі не доводять виникнення та наявність заборгованості ТОВ "Крост" перед КП "МВУ ВКГ".

Отже, підсумовуючи вищевикладене, наразі за наявними матеріалами суд не може встановити виникнення грошової вимоги, за якою подано заяву про видачу судового наказу, оскільки порушено вимоги ст. 150 ГПК України стосовно обґрунтування та надання заявником доказів, що мають підтверджувати обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Згідно з ч. 1 ст. 152 ГПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, зокрема, якщо заяву подано з порушеннями вимог статті 150 цього Кодексу.

За змістом ст. 153 ГПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 8 частини першої статті 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою після усунення її недоліків.

До того ж, слід зауважити, що у разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред'явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви (ч. 2 ст. 151 ГПК України).

Керуючись статтями 150, 152 - 154, 232-235 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

Відмовити Комунальному підприємству "Маріупольське виробниче управління водопроводно-каналізаційного господарства" у задоволенні заяви про видачу судового наказу за вимогою про стягнення заборгованості у сумі 1189,31 грн повністю.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання - 26.02.2019.

Ухвала може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені статтями 256, 257 Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням положень підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України, до Центрального апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня набрання нею законної сили.

Суддя ОСОБА_1