СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" лютого 2019 р. Справа № 922/2274/18

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Барбашова С.В., суддя Медуниця О.Є. , суддя Пелипенко Н.М.

за участю секретаря судового засідання Казакової О.В.

за участю представників сторін:

позивача – не з’явився

відповідача – не з’явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Титан», м.Мерефа, Харківська область (вх. №120Х/3) на рішення Господарського суду Харківської області від 10.12.2018 у справі № 922/2274/18 (суддя Добреля Н.С., повний текст рішення підписано 13.12.2018)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фармпланета», с.Хотів, Києво-Святошинський район, Київська область

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Титан», м.Мерефа, Харківська область

про стягнення 83921,49 грн., -

ВСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фармпланета» звернулось до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Титан» про стягнення заборгованості в розмірі 88393,65 грн. за договором поставки №972/к/21 від 26.12.2017.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 26.11.2018, яка занесена до протоколу судового засідання, прийнято заяву позивача про зменшення позовних вимог (в якій позивач просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість в розмірі 83921,49 грн.) до розгляду, підготовче провадження у справі закрито та справу призначено до розгляду по суті на 10.12.2018.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 10.12.2018 по справі №922/2274/18 позовні вимоги задоволені. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Титан» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фармпланета» 83921,49 грн. основного боргу та 1762,00 грн. судового збору.

Відповідач, ТОВ «Титан», із даним рішенням суду першої інстанції не погодився, подав апеляційну скаргу, в якій вважає зазначене рішення таким, що прийнято при неповному з’ясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, а тому просить рішення Господарського суду Харківської області від 10.12.2018 у справі № 922/2274/18 скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у позові відмовити.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 14.01.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ «Титан» на рішення Господарського суду Харківської області від 10.12.2018 у справі №922/2274/18. Позивачу встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу в порядку ст. 263 ГПК України до 28.01.2019.

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фармпланета», с.Хотів, Києво-Святошинський район, Київська область своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Відповідно до частини першої та другої статті 263 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого судом апеляційної інстанції в ухвалі про відкриття апеляційного провадження. Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до статті 268 Господарського процесуального кодексу України після проведення підготовчих дій суддя-доповідач доповідає про них колегії суддів, яка вирішує питання про проведення додаткових підготовчих дій в разі необхідності та призначення справи до розгляду.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 31.01.2019 справу № 922/2274/18 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Титан» на рішення Господарського суду Харківської області від 10.12.2018 призначено до апеляційного розгляду. Учасників справи повідомлено про те, що розгляд справи № 922/2274/18 відбудеться 21.02.2019 об 11:30 год. у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61058, місто Харків, пр. Незалежності, 13, 1-й поверх, в залі засідань № 118. Участь сторін у судовому засіданні 21.01.2019 визнано необов'язковою.

Уповноважені представники учасників справи у судове засідання 21.02.2019 не з'явились.

Про дату, час та місце судового засідання сторони повідомлені належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень (том 2 аркуші справи 147-148).

Відповідно до частини дванадцятої статті 270 Господарського процесуального кодексу України, неявка сторін, або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Частиною третьою статті 222 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи по суті, учасники провадження про дату, час і місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином, колегія суддів вважає за можливе розглянути скаргу в даному судовому засіданні за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права з урахуванням повноважень, визначених в статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів встановила наступне.

Із матеріалів справи вбачається, що 26.12.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фармпланета» (позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Титан» (відповідач) було укладено договір поставки № 972/к/21, у відповідності до порядку та умов якого позивач зобов`язався поставляти та передавати у власність відповідача лікарські засоби та товари медичного призначення, а відповідач приймати та здійснювати оплату (далі - Договір).

Відповідно до пункту 3.1. Договору поставка товару здійснюється окремими партіями. Датою поставки товару є дата отримання відповідної партії товару відповідачем.

Пунктом 3.9. Договору передбачено, що доказом передачі товару відповідачу є видаткова накладна на поставку окремої партії товару, що підписана уповноваженою особою відповідача та містить відбиток печатки (штампу) відповідача.

Відповідно до пункту 5.4. Договору оплата відповідачем товару здійснюється шляхом попередньої оплати або з відстроченням платежу. При цьому порядок оплати товару за цим договором (попередня оплата чи оплата з відстроченням платежу) обирається відповідачем при поданні заявки на поставку.

При здійсненні відповідачем оплати товару за цим договором з відстроченням платежу строк, протягом якого відповідач зобов`язаний здійснити оплату за товар на користь позивача, вказується позивачем у видатковій накладній на товар, який поставляється. При цьому перебіг такого строку починається від дати поставки товару відповідачу, що вказана у видатковій накладній (пункту 5.5. Договору).

У відповідності до статті 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

У відповідності до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно частини першої статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено строк (термін) виконання зобов'язання. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню за настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

З матеріалів справи вбачається і не заперечується відповідачем, що позивачем у період з 21.03.2018 по 14.04.2018 на адресу відповідача було поставлено товар на загальну суму 88393,65 грн. (в т.ч. ПДВ), що підтверджується наявними в матеріалах справи видатковими накладними (том 1 аркуші справи 16-72), а саме:

-№8608649 від 21.03.2018 на суму 1302,19 грн.,

-№8608633 від 21.03.2018 на суму 3906,57 грн.,

-№8608634 від 21.03.2018 на суму 2604,38 грн.,

-№8608643 від 21.03.2018 на суму 1302,19 грн.,

-№8608640 від 21.03.2018 на суму 1302,19 грн.,

-№8608639 від 21.03.2018 на суму 1302,19 грн.,

-№8608630 від 21.03.2018 на суму 3906,57 грн.,

-№8608647 від 21.03.2018 на суму 1302,19 грн.,

-№8608637 від 21.03.2018 на суму 2604,38 грн.,

-№8608625 від 21.03.2018 на суму 2604,38 грн.,

-№8608651 від 21.03.2018 на суму 1302,19 грн.,

-№8608648 від 21.03.2018 на суму 1302,19 грн.,

-№8608629 від 21.03.2018 на суму 5208,76 грн.,

-№8610002 від 05.04.2018 на суму 1269,56 грн.,

-№8610000 від 05.04.2018 на суму 1269,56 грн.,

-№8609999 від 05.04.2018 на суму 1269,56 грн.,

-№8610005 від 05.04.2018 на суму 1269,56 грн.,

-№8610003 від 05.04.2018 на суму 1269,56 грн.,

-№8610001 від 05.04.2018 на суму 1269,56 грн.,

-№8610004 від 05.04.2018 на суму 1269,56 грн.,

-№8610553 від 13.04.2018 на суму 1184,49 грн.,

-№8610541 від 13.04.2018 на суму 1184,49 грн.,

-№8610537 від 13.04.2018 на суму 1184,49 грн.,

-№8610540 від 13.04.2018 на суму 1184,49 грн.,

-№8610538 від 13.04.2018 на суму 1184,49 грн.,

-№8610552 від 13.04.2018 на суму 1184,49 грн.,

-№8610551 від 13.04.2018 на суму 1184,49 грн.,

-№8610550 від 13.04.2018 на суму 1184,49 грн.,

-№8610543 від 13.04.2018 на суму 1184,49 грн.,

-№8610542 від 13.04.2018 на суму 1184,49 грн.,

-№8610536 від 13.04.2018 на суму 1184,49 грн.,

-№8610545 від 13.04.2018 на суму 1184,49 грн.,

-№8610547 від 13.04.2018 на суму 1184,49 грн.,

-№8610539 від 13.04.2018 на суму 1184,49 грн.,

-№8610629 від 14.04.2018 на суму 1186,10 грн.,

-№8610626 від 14.04.2018 на суму 474,44 грн.,

-№8610612 від 14.04.2018 на суму 474,44 грн.,

-№8610606 від 14.04.2018 на суму 3558,29 грн.,

-№8610622 від 14.04.2018 на суму 1186,10 грн.,

-№8610621 від 14.04.2018 на суму 474,44 грн.,

-№8610620 від 14.04.2018 на суму 2372,19 грн.,

-№8610619 від 14.04.2018 на суму 474,44 грн.,

-№8610615 від 14.04.2018 на суму 1186,10 грн.,

-№8610611 від 14.04.2018 на суму 2372,19 грн.,

-№8610610 від 14.04.2018 на суму 2372,19 грн.,

-№8610609 від 14.04.2018 на суму 1186,10 грн.,

-№8610605 від 14.04.2018 на суму 1186,10 грн.,

-№8610608 від 14.04.2018 на суму 2372,19 грн.,

-№8610628 від 14.04.2018 на суму 474,44 грн.,

-№8610627 від 14.04.2018 на суму 2372,19 грн.,

-№8610625 від 14.04.2018 на суму 474,44 грн.,

-№8610624 від 14.04.2018 на суму 474,44 грн.,

-№8610623 від 14.04.2018 на суму 1186,10 грн.,

-№8610618 від 14.04.2018 на суму 2372,19 грн.,

-№8610614 від 14.04.2018 на суму 1186,10 грн.,

-№8610613 від 14.04.2018 на суму 1186,10 грн.,

-№8610604 від 14.04.2018 на суму 2372,19 грн.

У цих накладних вказано термін, у який відповідач повинен здійснити оплату вартості отриманого товару, а саме:

-за накладними від 21.03.2018 №№8608629, 8608648, 8608651, 8608625, 8608637, 8608647, 8608630, 8608639, 8608640, 8608643, 8608634, 8608633, 8608649 – 20.04.2018;

-за накладними від 05.04.2018 №№ 8610001, 8610003, 8610005, 8609999, 8610000, 8610002, 8610004 – 07.05.2018;

-за накладними від 13.04.2018 №№ 8610539, 8610547, 8610545, 8610536, 8610542, 8610543, 8610550, 8610551, 8610552, 8610538,8610540, 8610537, 8610541, 8610553 – 14.05.2018;

-за накладними від 14.04.2018 №№ 8610604, 8610613, 8610614, 8610618, 8610623, 8610624, 8610625, 8610627, 8610628, 8610608, 8610605, 8610609, 8610610, 8610611, 8610615, 8610619, 8610620, 8610621, 8610622, 8610606, 8610612, 8610626, 8610629 – 16.05.2018.

Статтею 13 та статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Як зазначає позивач, відповідач не здійснив оплату товару у строки, передбачені видатковими накладними, а здійснив лише часткове погашення, у зв’язку з чим станом на момент звернення позивача до суду заборгованість відповідача становить 83921,49 грн.

Відповідач підтверджує отримання товару за видатковими накладними, що додані до позовної заяви, але вважає, що ним здійснено оплати в розмірі 91884,34 грн., на підтвердження чого надає платіжні доручення № 4030 від 02.07.2018 на суму 10000,00 грн., № 4184 від 09.07.2018 на суму 5000,00 грн., № 2839 від 10.04.2018 на суму 35184,60 грн., № 2858 від 11.04.2018 на суму 15283,40 грн., № 4299 від 16.07.2018 на суму 5019,93 грн., №3033 від 23.04.2018 на суму 21396,41 грн. Тому на переконання відповідача надані до позову видаткові накладні є оплаченими.

Заперечуючи проти зазначених доводів відповідача позивач зазначив, що всі 6 платіжних доручень, на які йдеться посилання, були зараховані позивачем за попередні борги за Договором поставки № 972/к/21 від 26.12.2017, навіть з урахуванням технічної неточності, що допущена відповідачем (всі призначення платежу містять помилкові посилання на інший договір №39/к/21 від 11.04.2011).

Той факт, що відповідачем у графі призначення платежу помилково вказувався договір №39/к/21 від 11.04.2011, позивач підтверджує довідкою вих.№ 2797/ІІІ від 19.10.2018, що видана ПАТ «Міжнародний інвестиційний банк» щодо всіх надходжень (платежів) від відповідача протягом 2017-2018 років (том 1 аркуші справи 132-135).

Однак позивач стверджує, що надані відповідачем докази, не спростовують обставини, на які йдеться посилання у позовній заяві.

Згідно частини першої статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною першою статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Приймаючи рішення у справі місцевий суд виходив з того, що оплата за спірними видатковими накладними мала бути здійснена відповідачем із відстроченням платежу, оскільки кожна видаткова накладна містить строк, протягом якого відповідач зобов’язаний здійснити оплату за товар на користь позивача.

Судом першої інстанції досліджено вищезазначені видаткові накладні та встановлено, що вони містять посилання на Договір поставки № 972/к/21 від 26.12.2017 і строк для оплати вартості товару, отриманого за вказаними накладними, для відповідача вже настав.

Також судом першої інстанції встановлено, що відповідачем не було надано до матеріалів справи конррозрахунку заборгованості за Договором поставки № 972/к/21 від 26.12.2017, з якого б вбачалось, що заборгованість у відповідача за спірними видатковими накладними за період з березня по квітень 2018 року відсутня.

Крім того, в матеріалах справи відсутні докази погашення заборгованості відповідачем за Договором № 972/к/21від 26.12.2017 та за видатковими накладними про поставку товару за період з 21.03.2018 по 14.04.2018 в повному обсязі.

Поряд із цим судом першої інстанції досліджено надані відповідачем в підтвердження його заперечень проти позову платіжні доручення № 4030 від 02.07.2018 на суму 10000,00 грн., № 4184 від 09.07.2018 на суму 5000,00 грн., № 2839 від 10.04.2018 на суму 35184,60 грн., № 2858 від 11.04.2018 на суму 15283,40 грн., № 4299 від 16.07.2018 на суму 5019,93 грн., №3033 від 23.04.2018 на суму 21396,41 грн. та встановлено, що призначення платежу у вказаних платіжних дорученнях зазначено: за лікарські засоби згідно дог. № 39/к/21 від 11.04.2011, в той час як предметом даного спору є договір № 972/к/21 від 26.12.2017, тобто і дата і номер договору є різними.

Враховуючи те, що будь-які листи щодо зміни призначення платежу в матеріалах справи відсутні, тому посилання відповідача на платіжні доручення (надані із відзивом), як на підставу здійснення оплат за Договором поставки № 972/к/21 від 26.12.2017 та за спірний період з березня по квітень 2018 року визнані судом першої інстанції безпідставними, оскільки призначення платежу за платіжними дорученнями зазначене як дог. № 39/к/21 від 11.04.2011, який не є предметом даного спору.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення 83921,49 грн., оскільки відповідачем не доведено належними та допустимими доказами відсутність заборгованості за отриманий товар згідно вищезазначених видаткових накладних за Договором поставки № 972/к/21 від 26.12.2017.

Відповідно до положень частини першої статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції, зокрема, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідач у своїй апеляційній скарзі посилається на те, що при визначенні сальдо розрахунків між ТОВ «Фармпланета» та ТОВ «Титан» не були враховані з незрозумілих причин оплати товару, здійснені ТОВ «Титан» в квітні та в липні 2018 року на суму 91884,34 грн. (платіжні доручення № 4030 від 02.07.2018 на суму 10000,00 грн., № 4184 від 09.07.2018 на суму 5000,00 грн., № 2839 від 10.04.2018 на суму 35184,60 грн., № 2858 від 11.04.2018 на суму 15283,40 грн., № 4299 від 16.07.2018 на суму 5019,93 грн., №3033 від 23.04.2018 на суму 21396,41 грн.). За таких обставин, відповідач вважає оплаченими видаткові накладні, вказані у позовній заяві.

Також відповідач вважає помилковими висновки суду першої інстанції на те, що в наданих відповідачем платіжних дорученнях є посилання на інший договір між ТОВ «Фармпланета» та ТОВ «Титан» - № 39/к/21 від 11.04.2011, а тому дані платіжні доручення не відносяться до спірних правовідносин і не підлягають врахуванню.

На противагу цим висновкам суду першої інстанції відповідач наголошує на тому, що станом на 2018 рік між ТОВ «Фармпланета» та ТОВ «Титан» діяв лише один договір - № 972/к/21 від 26.12.2017, оскільки попередній договір № 39/к/21 від 11.04.2011 вже втратив силу. В платіжних дорученнях ТОВ «Титан» помилково вказував старі реквізити та старий номер договору. ТОВ «Фармпланета», будучі достовірно обізнаним про цю обставину, повинно було зараховувати всі платежі від ТОВ «Титан» в рахунок оплати по новому, єдиному діючому договору № 972/к/21 від 26.12.2017. На підтвердження цього аргументу відповідач просить суд апеляційної інстанції звернути увагу на банківську виписку від 19.10.2018, надану позивачем разом із заявою про зменшення позовних вимог, згідно якої, у всіх до єдиного платіжних дорученнях ТОВ «Титан» на оплату коштів позивачу був помилково вказаний договір № 39/к/21 від 11.04.2011, проте, частину з цих оплат, в тому числі за 2018 рік, позивач врахував в якості оплати по новому договору № 972/к/21 від 26.12.2017.

Колегія суддів апеляційної інстанції частково погоджується із доводами скаржника, оскільки позивач ще під час розгляду справи у суді першої інстанції наголошував на тому, що проведені відповідачем оплати згідно платіжних доручень № 4030 від 02.07.2018 на суму 10000,00 грн., № 4184 від 09.07.2018 на суму 5000,00 грн., № 2839 від 10.04.2018 на суму 35184,60 грн., № 2858 від 11.04.2018 на суму 15283,40 грн., № 4299 від 16.07.2018 на суму 5019,93 грн., №3033 від 23.04.2018 на суму 21396,41 грн., були зараховані позивачем за попередні борги за Договором поставки № 972/к/21 від 26.12.2017, навіть з урахуванням технічної неточності, що допущена відповідачем (всі призначення платежу містять помилкові посилання на інший договір №39/к/21 від 11.04.2011).

За таких обставин, на думку колегії суддів суд першої інстанції передчасно відхилив доводи відповідача в цій частині, однак це не призвело до прийняття неправильного рішення, оскільки надані сторонами докази у їх сукупності підтверджують наявність у відповідача боргу, яка підлягає стягненню.

Колегією суддів апеляційної інстанції встановлено, що на підтвердження вимог по стягненню заборгованості позивачем до матеріалів справи надано деталізовану довідку (реєстр платежів за 2017-2018 роки) щодо зарахування отриманих позивачем платежів від відповідача (у відповідності до проведених поставок та накладних за ними) та докази відправлення цієї довідки відповідачу у справі (том 1 аркуші справи 155-250, том 2 аркуші справи 1-98).

Проте відповідач наведену у цій довідці інформацію не спростував.

Поряд із цим, на думку заявника апеляційної скарги надані ТОВ «Фармпланета» в підтвердження позовних вимог копії видаткових накладних підтверджують лише факт постачання товару, що відповідач не оспорює. Проте позивач надав лише декілька накладних із загального об’єму взаємовідносин, але не надав доказів, що зазначені накладні не були оплачені відповідачем. Наявність боргу в заявленому до стягнення розмірі позивачем не підтверджена, що судом першої інстанції не враховано.

Однак колегія суддів апеляційної інстанції не може погодитись із вказаними доводами скаржника, оскільки відповідач не був позбавлений можливості провести звірку розрахунків з позивачем, щоб усунути, як він вважає, розбіжності в розрахунках сторін, але цього не зробив. Відповідні докази в матеріалах справи відсутні.

Більше того, відповідач не сприяв позивачу та суду у наданні відомостей щодо стану розрахунків між сторонами.

Отже, доводи відповідача про те, що вказані у позовній заяві видаткові накладні є оплаченими, не знайшли свого підтвердження серед наявних у матеріалах справи доказів.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення 83921,49 грн., оскільки відповідачем не доведено належними та допустимими доказами відсутність заборгованості за отриманий товар згідно вищезазначених видаткових накладних за Договором поставки № 972/к/21 від 26.12.2017.

Згідно статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з’ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З огляду на те, що доводи відповідача викладені в апеляційній скарзі не знайшли свого підтвердження під час апеляційного провадження, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про відсутність підстав для зміни чи скасування оскаржуваного судового рішення суду першої інстанції, яке у повному обсязі відповідає вимогам статті 236 Господарського процесуального кодексу України.

Оскільки апеляційна скарга відповідача залишена без задоволення, то згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, –

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Титан», м.Мерефа, Харківська область залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Харківської області від 10.12.2018 у справі № 922/2274/18 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст.287 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 25.02.2019

Головуючий суддя С.В. Барбашова

Суддя О.Є. Медуниця

Суддя Н.М. Пелипенко