ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2019 року Справа № 906/427/18

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Олексюк Г.Є., суддя Маціщук А.В. , суддя Гудак А.В.

секретар судового засідання Ткач Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "МСС "ТІДІСІ-Дальнобой" на рішення Господарського суду Житомирської області від 18.09.2018 р. у справі №906/427/18 (суддя Сікорська Н.А., повний текст рішення складено 28.09.2018 р.)

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "МСС "ТІДІСІ-Дальнобой" (м. Київ)

до відповідачів: 1) приватного підприємства "Вікінг" (Житомирська обл., м. Коростень); 2) приватного підприємства "Транс-Петроль" (м. Київ); 3) Регіонального сервісного центру Міністерства внутрішніх справ у місті Києві (м. Київ)

про зобов'язання надати транспортні засоби та документи, що посвідчують право власності, скасувати реєстрацію права власності, зобов'язати вчинити дії пов'язані зі скасуванням реєстрації права власності на транспортні засоби

за участю представників сторін:

позивача - Чуйко А.В.;

відповідача - 1 - не з'явився;

відповідача - 2 - Сирота С.В.;

відповідача - 3 - не з'явився;

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "МСС "ТІДІСІ-Дальнобой" звернулося до Господарського суду Житомирської області з позовом до відповідачів (враховуючи заяву про уточнення позовних вимог) про:

- скасування реєстрації права власності ПП "Транс-Петроль" на транспортні засоби, придбані в приватного підприємства "Вікінг" за договорами купівлі-продажу транспортних засобів №00081/09/8041/2016 від 05.06.2016р., №300/01/8047/2016 від 25.06.2016р., №558/10/8047/2016 від 03.06.2018р., №268/01/8047/2016 від 21.06.2016р., №291/01/8047/2016 від 25.06.2016р., №391/01/8047/2016 від 27.07.2016р.;

- зобов'язання приватного підприємства "Транс-Петроль" повернути транспортні засоби та документи, що посвідчують право власності на них, приватного підприємства "Вікінг" та здійснити всі дії необхідні для здійснення реєстрації права власності за попереднім власником (ПП "Вікінг") на транспортні засоби придбані за договорами купівлі-продажу транспортних засобів №00081/09/8041/2016 від 05.05.2016р., №300/01/8047/2016 від 25.06.2016р., №558/10/8047/2016 від 03.06.2016р., №291/01/8047/2016 від 25.06.2016р., №391/01/8047/2016 від 27.07.2016р.;

- зобов'язання приватного підприємства "Вікінг" повернути приватному підприємству "Транс-Петроль" кошти в сумі 3285258 грн. отримані за договорами купівлі-продажу транспортних засобів № 00081/09/8041/2016 від 05.05.2016р., № 300/01/8047/2016 від 25.06.2016р., №558/10/8047/2016 від 03.06.2016р., №268/01/8047/2016 від 21.06.2016р., №291/01/8047/2016 від 25.06.2016р., №391/01/8047/2016 від 27.07.2016р. та здійснити всі необхідні дії пов'язані з реєстрацією права власності на транспортні засоби зазначені у вище перелічених договорах за приватним підприємством "Вікінг";

- зобов'язання Регіонального сервісного центру Міністерства внутрішніх справ у місті Києві вчинити дії пов'язанні із скасуванням реєстрації права власності приватного підприємства "Транс-Петроль" на транспортні засоби придбані у приватного підприємства "Вікінг" за договорами купівлі-продажу №00081/09/8041/2016 від 05.05.2016р.; №300/01/8047/2016 від 25.06.2016р., №558/10/8047/2016 від 03.06.2016р.; №291/01/8047/2016 від 25.06.2016р., №391/01/8047/2016 від 27.07.2016р.;

- зобов'язання Регіонального сервісного центру Міністерства внутрішніх справ у місті Києві поновити та здійснити реєстрацію права власності на транспорті засоби за попереднім власником приватним підприємством "Вікінг" , що були відчуженні ним на користь приватного підприємства "Транс -Петроль" за договорами купівлі-продажу №00081/09/8041/2016 від 05.05.2016р., №300/01/8047/2016 від 25.06.2016р.; №558/10/8047/2016 від 03.06.2016р., №291/01/8047/2016 від 25.06.2016р., №391/01/8047/2016 від 27.07.2016р.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачами добровільно не виконуються умови щодо застосування реституції до договорів купівлі-продажу транспортних засобів, які згідно рішення Господарського суду Житомирської області від 08.12.2017 р. у справі № 906/729/17 визнані недійсними, що порушує його права, оскільки на транспортні засоби, які були придбані за недійсними договорами встановлені шини, що належать на праві власності ТОВ "МСС "ТІДІСІ-Дальнобой" та були передані в оренду ПП "Вікінг" за договором оренди №940/2015 від 01.12.2015р.

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 18.09.2018р. у справі №906/427/18 в задоволенні позову відмовлено.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції зазначив, що права особи, яка вважає себе власником майна не підлягають захисту шляхом задоволення позову до набувача з використання правового механізму, установленого статями 215, 216 ЦК України. Такий спосіб захисту можливий лише шляхом подання віндикаційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 388 ЦК України, які дають право витребувати в набувача це майно. Отже, належним способом захисту порушеного права власності є витребування майна від нинішнього його володільця шляхом пред'явлення віндикаційного позову, тому позивачем, в даному випадку, як власником вантажних шин, переданих відповідачу-1 в оренду, обрано невірний спосіб захисту. Окрім того, позивач вже захистив своє право власності на автомобільні шини, які були встановлені на транспортних засобах, відчужених за недійсними правочинами, шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

Стосовно позовних вимог до відповідача-3, суд першої інстанції вказав на те, що вони є безпідставними та не пов'язуються з способом захисту порушеного права щодо таких вимог. В даному випадку, виникнення права власності на транспортний засіб не може ототожнюватись з діями, які пов'язані з реєстрацією транспортних засобів, оскільки відповідачем-3 може здійснюватись лише державна реєстрація транспортних засобів на підставі первинних документів, поданих власником. Водночас, суд звернув увагу позивача, що заявлені ним вимоги до відповідача-3 не можуть бути наслідком застосування двосторонньої реституції за договорами купівлі-продажу транспортних засобів, які визнані судом недійсними, оскільки не випливають із недійсності договорів.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, товариство з обмеженою відповідальністю "МСС "ТІДІСІ-Дальнобой" звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти нове рішення, яким задоволити позов.

Мотивуючи апеляційну скаргу, скаржник зазначає, що ПП "Вікінг" та ПП "Транс-Петроль" рішення Господарського суду Житомирської області від 08.12.2017р. у справі №906/726/17, яке набрало законної сили та положення ч. 8 ст. 34 Закону України "Про дорожній рух" не виконують, а на звернення позивача щодо його виконання відповіді не надають. Окрім того, на звернення позивача, відповідачем-3 було надано відповідь, в якій зазначено, що скасування реєстрації транспортного засобу можливе тільки за наявності постанови суду. Разом з тим, скаржник посилається на ст. 216, 236 ЦК України, ст. 34 Закону України "Про дорожній рух", постанову КМ України від 07.09.1998р. №1388 та зазначає, що оскільки укладені між ПП "Вікінг" та ПП "Транс-Петроль" договори купівлі-продажу транспортних засобів (документи, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів та є підставою для внесення змін до реєстраційних документів) визнані судовим рішенням недійсними, тому реєстрація права власності ПП "Транс-Петроль" на транспортні засоби придбані у ПП "Вікінг" за вище зазначеними договорами купівлі-продажу підлягає скасуванню.

Скаржник вказує, що рішенням Господарського суду Житомирської області від 15.06.2017р. у справі №906/354/17 було зобов'язано ПП "Вікінг" повернути ТОВ "МСС "ТІДІСІ-Дальнобой" вантажні шини залишковою вартістю 3 824 014,16 грн. та на виконання даного судового рішення було видано судовий наказ від 06.07.2017р. №906/354/17, який не виконаний, будь-яких дій по поверненню орендованого майна (шин), не вчинено.

Апелянт звертає увагу суду, що актом державного виконавця від 12.07.2018 р. в рамках виконавчого провадження №54791756 було встановлено відсутність майна, що підлягає поверненню позивачу згідно судового наказу від 06.07.2017р. №906/354/17 та 14.07.2018р. державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. Таким чином, внаслідок неправомірних дій службових осіб ПП "Вікінг" завдано матеріальні збитки позивачу в розмірі залишкової вартості неповернутих шин для вантажних автомобілів загальною вартістю 3 824 014,16 грн. у кількості 358 штук. Саме для того щоб унеможливити виконання рішення суду по поверненню об'єктів оренди ПП "Вікінг" продало всі свої транспортні засоби та майно на підконтрольне йому ПП "Транс-Петроль". При цьому, одразу ж після відчуження автомобілів з майном позивача, відповідач взяв в оренду свої ж щойно продані автомобілі у ПП "Транс-Петроль" за договором оренди транспортних засобів. Таким чином, такі дії відповідача свідчать про спрямованість договорів купівлі-продажу на приховування факту незаконного заволодіння майном позивача залишковою вартістю 3824014,16 грн., що підтверджується рішенням Господарського суду Житомирської області від 08.02.2017 р. у справі №906/726/17.

Скаржник стверджує, що найефективнішим та співмірним заходом захисту його прав, що сприятиме виконанню рішень суду про стягнення боргу та поверненню майна є застосування наслідків недійсності правочинів (двостороння реституція) до укладених між ПП "Транс-Петроль" та ПП "Вікінг" договорів купівлі-продажу транспортних засобів.

Регіональний сервісний центр Міністерства внутрішніх справ у місті Києві надіслав до суду відзив на апеляційну скаргу (вх. №5050/18 від 19.11.2018 р., вх. №8047/18 від 05.2.2018р.), в якому просить відмовити скаржнику в задоволенні позовної вимоги про зобов`язання вчинити дії, пов`язані із скасуванням/реєстрацією права власності на транспортні засоби. Відповідач-3 зазначає, що державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів сервісними центрами МВС може бути проведена виключно за заявою власника ,поданої особисто або уповноваженим представником, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують повноваження представника.

Відповідач-3 звертає увагу суду, що державна реєстрація транспортних засобів не є державною реєстрацією прав власності на транспортний засіб у законодавчому розумінні цього поняття і не впливає на момент переходу права власності на транспортний засіб . Законодавство не містить жодної вказівки власне на реєстрацію прав власності на транспортні засоби, а лише містить положення про державну реєстрацію самих транспортних засобів. ЦК передбачає реєстрацію прав лише на нерухоме майно і з цим фактом пов'язує перехід права власності на нього. Крім того, ані Закон України "Про дорожній рух", ані Порядок не пов'язують правову природу реєстрації транспортних засобів з переходом права власності на них. Метою реєстрації транспортних засобів органами РСЦ МВС є контроль за відповідністю конструкції та технічного стану транспортних засобів встановленим в Україні вимогам стандартів, правил і нормативів, дотриманням вимог законодавства, що визначає порядок сплати податків, внесення інших обов'язкових платежів, використання транспортних засобів в умовах воєнного та надзвичайного стану, а також для забезпечення їх обліку та запобігання протиправним діям щодо них. Таким чином, перехід права власності на автомобіль за договором купівлі-продажу відбувається у момент передачі автомобіля, якщо сторонами договору не передбачено інший порядок переходу права власності.

ПП "Вікінг" та ПП "Транс-Петроль" надіслали до суду відзив на апеляційну скаргу (вх. №5518/18 від 21.11.2018 р.), в якому вважають доводи апеляційної скарги необґрунтованими, тому просять відмовити в її задоволенні. Зазначають, що реєстрація транспортних засобів РЦС МВС, постановка на облік (внесення даних до Єдиного державного реєстру МВС) не є державною реєстрацією договору щодо набуття чи зміни права власності на транспортні засоби. Регіональний сервісний центр МВС не є органом, що здійснює/скасовує/змінює/поновлює реєстрацію права власності на транспортні засоби. Постановка/зняття з обліку транспортних засобів сервісним центром за внесенням даних до Єдиного державного реєстру МВС не є реєстрацією чи скасуванням права власності особи на транспортні засоби.

Відповідачі вказують, що вимоги позивача, викладені у прохальній частині позову та апеляційній скарзі не мають відношення до повернення іншій стороні в натурі отриманого на виконання правочину та є помилковими. Відповідачі самостійно, до порушення справи судом, вирішили питання щодо наслідків визнання судом недійсними договорів купівлі-продажу транспортних засобів, уклавши угоду про реституцію. Угода про реституцію має належну форму та містить усі істотні умови для її виконання і підписана сторонами (відповідачами-1,2) за їх вільним волевиявленням. Строк виконання угоди не закінчився, вона є дійсною та не порушує публічний порядок, чинне законодавство та рішення суду у справі № 906/726/17. Відповідачі вказують, що належні позивачу шини не є предметом спірних договорів купівлі-продажу транспортних засобів, укладених між відповідачами, а повернення ПП "Транс Петроль" транспортних засобів ПП "Вікінг" без вантажних шин ніяк не сприятиме отриманню позивачем свого майна - вантажних шин і угода про реституцію не порушує прав та законних інтересів позивача.

Відповідачі вказують, що заборгованість ПП "Вікінг" перед ТОВ "МСС "ТІДІСІ-Дальнобой" за договором оренди №940/2015 від 01.12.2015р. в розмірі 606693,75 грн. та судові витрати позивача у справах №906/1097/16, 906/354/17, є погашеними. Відповідачі просять суд розглядати апеляційну скаргу без участі їх повноважних представників.

ПП "Вікінг" та ПП "Транс-Петроль" надіслали до суду клопотання (вх. №5704/18 від 22.11.2018 р.), в якому просять суд поновити відповідачам строк для подання доказів, долучити до матеріалів справи: акти прийому-передачі/повернення транспортних засобів №1, 2, 3, 4, 5, 6 від 12.11.2018р., договір купівлі-продажу транспортних засобів №299/1211/2018 від 12.11.2018р. та акт прийому-передачі від 12.11.2018 р. №1; акт заліку зустрічних однорідних вимог від 16.11.2018р.

Товариство з обмеженою відповідальністю "МСС "ТІДІСІ-Дальнобой" надіслало до суду відповідь на відзив (вх. №8994/18 від 11.12.2018р.), в якій просить суд скасувати рішення суду першої інстанції та задоволити позовні вимоги в повному обсязі.

ПП "Вікінг" та ПП "Транс-Петроль" надіслали до суду клопотання (вх. №3149/19 від 24.01.2019 р.), в якому просять суд поновити відповідачам строк для подання доказів, долучити до матеріалів справи: лист відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Житомирській області №3.2/35471906 від 23.07.2018р., №3.2/7814/13881 від 23.10.2018р.; платіжне доручення ПП "АЗС Онлайн" № 300384 від 24.10.2018р. на суму 1 131 873,65 грн.; постанову старшого державного виконавця ВП № 54206642 про припинення розшуку майна боржника від 29.10.2018р.; постанову старшого державного виконавця ВП № 54206642 про зняття арешту з майна ПП "Вікінг" від 15.01.2019р.; зміни №2 до угоди про реституцію; акти-прийому передачі, договір купівлі-продажу з відповідними актами та акт про залік зустрічних вимог, на підтвердження здійснення відповідачами-1,2, повторної реституції за недійсними договорами купівлі-продажу транспортних засобів; витяг з державного реєстру обтяжень рухомого майна ПП "Вікінг", запис 12, 13.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 01.11.2018 р. відкрито апеляційне провадження з апеляційною скаргою та призначено її до розгляду.

Судове засідання 06.12.2018р. об 16:30 не відбулось у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю судді-члена колегії суддів Філіпової Т.Л.

Розпорядженням керівника апарату суду від 13.12.2018 р. №01-04/78 у зв'язку із непрогнозованою тимчасовою непрацездатністю судді-члена колегії у справі - Філіпової Т.Л. 13.12.2018р., перебуванням у відпустці судді-члена колегії - Розізнаної І.В. у період з 13.12.2018р. по 18.12.2018 р. включно, відповідно до ст. 32 ГПК України, ст. 155 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", п. п. 18, 20 Розділу VIII Положення про автоматизовану систему документообігу суду та п. 8.2 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Північно-західному апеляційному господарському суді, призначено заміну судді-члена колегії у справі.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.12.2018 р. для розгляд апеляційної скарги визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Олексюк Г.Є., суддя Маціщук А.В., суддя Гудак А.В.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 13.12.2018р. апеляційну скаргу прийнято до провадження у новому складі суду та призначено її до розгляду на 30.01.2019р.

В судовому засіданні 13.02.2019р. представник скаржника підтримав доводи апеляційної скарги, просить її задоволити, а рішення суду першої інстанції скасувати та задоволити позов в повному обсязі.

Представник відповідача-2 в судовому засіданні 13.02.2019р. просить суд закрити апеляційне провадження у справі.

Представник відповідача-1 в судовому засіданні 30.01.2019р. заперечив доводи апеляційної скарги, просить відмовити в її задоволенні, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представники відповідачів-1,3 в судове засідання 13.02.2019р. не з`явилися, про день, час та місце судового розгляду повідомлялися належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Розглянувши в судовому засіданні 13.02.2019р. клопотання відповідачів про долучення до справи додаткових доказів та поновлення строку для їх подання (вх. №5704/18 від 22.11.2018 р., вх. №3149/19 від 24.01.2019 р.), колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 7 ГПК України правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин.

В силу ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Таким чином, норми процесуального закону регламентують принцип диспозитивності судового процесу, згідно з яким особа самостійно здійснює свої процесуальні права та обов'язки без втручання суду.

Відповідно до ч. 2, 3, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно ст. 79 ГПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Як встановлено апеляційним судом, відповідачі-1,2 в клопотанні (вх. №5704/18 від 22.11.2018 р.) просять суд долучити до матеріалів справи: акти прийому-передачі/повернення транспортних засобів №1, 2, 3, 4, 5, 6 від 12.11.2018р., договір купівлі-продажу транспортних засобів №299/1211/2018 від 12.11.2018р. та акт прийому-передачі від 12.11.2018 р. №1; акт заліку зустрічних однорідних вимог від 16.11.2018 р.

Також відповідачі-1,2 в клопотанні (вх. №3149/19 від 24.01.2019 р.) просять долучити суд до матеріалів справи: лист відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Житомирській обл. №3.2/35471906 від 23.07.2018р., №3.2/7814/13881 від 23.10.2018р.; платіжне доручення ПП "АЗС Онлайн" № 300384 від 24.10.2018р. на суму 1 131 873,65 грн.; постанову старшого державного виконавця ВП № 54206642 про припинення розшуку майна боржника від 29.10.2018р.; постанову старшого державного виконавця ВП № 54206642 про зняття арешту з майна ПП "Вікінг" від 15.01.2019р.; зміни №2 до угоди про реституцію; акти-прийому передачі, договір купівлі-продажу з відповідними актами та акт про залік зустрічних вимог, на підтвердження здійснення відповідачами-1,2, повторно, реституції за недійсними договорами купівлі-продажу транспортних засобів; витяг з державного реєстру обтяжень рухомого майна ПП "Вікінг", запис 12, 13.

Разом з тим, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що частина документів, які відповідачі просять долучити до матеріалів справи не є додатковими доказами у справі, оскільки вони з'явилися лише після прийняття судом першої інстанції рішення і не оцінювалися судом при вирішенні спору. Окрім того, відповідачі не обґрунтували неможливості складання та подання даних документів до суду під час слухання справи в суді першої інстанції, тому суд апеляційної інстанції долучає їх до матеріалів справи, однак не дає їм оцінки як доказам по справі.

Щодо доказів, які існували до прийняття оскаржуваного рішення, то суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідачі не обґрунтували неможливість подання даних доказів до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від них. При цьому, беручи до уваги обставини справи, які входять до предмету доказування при вирішенні даного спору, суд апеляційної інстанції вважає, що дані докази не мають суттєвого значення для його вирішення, тому не приймає їх до уваги та не надає правової оцінки.

Враховуючи те, що судом вчинено всі необхідні дії для належного повідомлення всіх учасників справи про день, час та місце розгляду скарги, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу в даному судовому засіданні за наявними матеріалами.

Відповідно до ч.1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи та обставини на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача-2, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла наступного висновку.

Як встановлено апеляційним судом, 01.12.2015р. між товариством з обмеженою відповідальністю "Мережа Сервісних станцій "ТІДІСІ- Дальнобой" (орендодавець) та приватним підприємством "Вікінг" (орендар) було укладено договір оренди №940/2015, відповідно до якого орендодавець передає орендарю шини для вантажних автотранспортних засобів орендаря на певний строк та за певну плату, а орендар приймає об'єкт оренди в тимчасове володіння і користування для здійснення власної господарської діяльності.

За умовою п. 1.2. договору оренди об'єкт оренди на весь термін оренди залишається власністю орендодавця.

На виконання умов договору, орендодавець передав орендарю об'єкт оренди, що підтверджується актами приймання-передачі.

Як встановлено апеляційним судом, в подальшому, ПП "Вікінг" продало ПП "Транс Петроль" транспортні засоби, на яких були встановлені вантажні шини, що належить на праві власності ТОВ "МСС "ТІДІСІ- Дальнобой", згідно договорів купівлі-продажу транспортних засобів №00081/09/8041/2016 від 05.05.2016р., №300/01/8047/2016 від 25.06.2016р., №558/10/8047/2016 від 03.06.2016р., №268/01/8047/2016 від 21.06.2016р., №291/01/8047/2016 від 25.06.2016р., №391/01/8047/2016 від 27.07.2016р. та додатків до них.

В свою чергу, рішенням Господарського суду Житомирської області від 08.12.2017р. у справі №906/726/17 з урахуванням ухвали про виправлення описки від 26.03.2018р. було частково задоволено позов ТОВ "МСС "ТІДІСІ-Дальнобой" до ПП "Вікінг" та ПП "Транс Петроль" та визнано недійсними, укладені між ПП "Вікінг" та ПП "Транс-Петроль" договори купівлі-продажу транспортних засобів №00081/09/8041/2016 від 05.05.2016р., №300/01/8047/2016 від 25.06.2016р., №558/10/8047/2016 від 03.06.2016р., №268/01/8047/2016 від 21.06.2016р., №291/01/8047/2016 від 25.06.2016р., №391/01/8047/2016 від 27.07.2016р. та додаткові угоди до цих договорів.

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 05.03.2018р., рішення Господарського суду Житомирської області від 08.12.2017р. у справі № 906/726/17 залишено без змін, а апеляційну скаргу ПП "Вікінг" без задоволення.

30.03.2018 р. позивач направив ПП "Вікінг" та ПП "Транс-Петроль" вимогу №3003/3 про реєстрацію права власності на транспортні засоби за попереднім власником, згідно якої він вимагав зареєструвати право власності на транспортні засоби, придбані ПП "Транс-Петроль" у ПП "Вікінг" за договорами купівлі-продажу транспортних засобів №00081/09/8041/2016 від 05.05.2016p., №300/01/8047/2016 від 25.06.2016р., №558/10/8047/2016 від 03.06.2016р., №268/01/8047/2016 від 21.06.2016р., №8047/2016 від 25.06.2016р., №391/01/8047/2016 від 27.07.2016р. за попереднім власником - ПП "Вікінг".

Також позивачем було подано до Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ України заяву від 29.03.2018р. № 2903/7 з вимогою скасувати реєстрацію права власності ПП "Транс-Петроль" на транспортні засоби, придбані у ПП "Вікінг" за договорами купівлі-продажу транспортних засобів: №00081/09/8041/2016 від 05.05.2016р., №300/01/8047/2016 від 25.06.2016р., №/10/8047/2016 від 03.06.2016р., №268/01/8047/2016 від 21.06.2016р., №291/01/8047/2016 від 25.06.2016р., №391/01/8047/2016 від 27.07.2016р. та зареєструвати право власності на транспортні засоби, зазначені у вищевказаних договорах, за попереднім власником - ПП "Вікінг".

Листом № 31/26-6588 від 27.04.2018р., Регіональний сервісний центр в м. Києві повідомив позивача, що скасування реєстрації транспортних засобів можливе тільки за наявності постанови суду.

Оскільки відповідачі-1,2 ухиляються від застосування реституції до правочинів, які визнані судом недійсними, позивач звернувся до суду з даним позовом за захистом своїх прав та законних інтересів.

Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи в їх сукупності, колегія суддів зазначає, що згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а ч. 1 ст. 16 цього Кодексу визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Зазначені норми визначають об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес.

Порушення права пов'язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб'єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Особа, права якої порушено, може скористатися способом захисту свого права, який має відповідати встановленим законом і крім того, забезпечувати ефективний захист порушеного права.

Так, ст. 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. За змістом положень ст. 55 Конституції України кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку.

Як вказано у рішенні Конституційного Суду України №15-рп/2004 від 02.11.2004р., верховенство права - це панування права в суспільстві. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об'єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.

Конституційне право на судовий захист передбачає як невід'ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких встановлена в належній судовій процедурі і формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному об'ємі і забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що позивач звернувся до суду з позовом про застосування наслідків недійсності правочинів (двостороння реституція), укладених між ПП "Транс-Петроль" та ПП "Вікінг", а саме: договорів купівлі-продажу транспортних засобів №00081/09/8041/2016 від 05.06.2016р.; №300/01/8047/2016 від 25.06.2016р.; №558/10/8047/2016 від 03.06.2018р.; №268/01/8047/2016 від 21.06.2016р.; №291/01/8047/2016 від 25.06.2016р.; №391/01/8047/2016 від 27.07.2016р.

При цьому, порушення свого права внаслідок укладення між відповідачами-1,2 недійсних правочинів позивач пов'язує з тим, що на відчужених за недійсними договорами транспортних засобах були встановлені вантажні шини, які є його власністю та були передані ПП "Вікінг" за договором оренди.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч. 3 ст. 215 ЦК України).

Згідно з приписами ч. 1 ст. 216 ЦК України встановлено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

У відповідності до ч. 5 ст. 216 ЦК України вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою стороною.

Реституція у вузькопрактичному розумінні є передусім загальним наслідком недійсності правочинів усіх видів незалежно від підстав недійсності й полягає в приведенні сторін у первісний стан. З урахуванням положень п. 4 ч. 2 ст. 16 ЦК результатом реституції можна визнати такий спосіб захисту цивільних прав та інтересів, який полягає у відновленні становища, що існувало до порушення.

Порушенням права в такому випадку визнається вчинення правочину за наявності станом на момент його вчинення дефекту, який за законом може бути підставою недійсності правочину, а реституція виступає наслідком факту визнання правочину недійсним або констатації недійсності правочину (в разі нікчемності правочину) і заходом, спрямованим на приведення майнового стану сторін недійсного правочину до початкового стану, тобто такого, який вони мали до вчинення правочину.

Можна вважати, що метою проведення реституції є відновлення між сторонами такого собі status quo у фактичному та правовому становищі, що існував до вчинення правочину, шляхом, так би мовити, абсолютного знищення юридичного значення будь-яких дій, що вчинялися суб'єктами - учасниками недійсного правочину.

Реституція як спосіб захисту цивільного права (ч. 1 ст. 216 ЦК України) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним.

Норма ч. 1 ст. 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину.

Права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захисту шляхом задоволення позову до набувача з використання правового механізму, установленого статями 215, 216 ЦК України. Такий спосіб захисту можливий лише шляхом подання віндикаційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 388 ЦК України, які дають право витребувати в набувача це майно.

Отже, беручи до уваги викладене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що належним способом захисту порушеного права власності є витребування майна від нинішнього його володільця шляхом пред'явлення віндикаційного позову, тому погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем в даному випадку, як власником вантажних шин, переданих відповідачу-1 в оренду, обрано невірний спосіб захисту.

Окрім того, судом першої інстанції вірно звернуто увагу на те, що позивач захистив своє право на автомобільні шини, які були встановлені на транспортних засобах, відчужених за недійсними правочинами, шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

Так, рішенням Господарського суду Житомирської області від 15.06.2017р. у справі №906/354/17 було зобов'язано ПП "Вікінг" повернути ТОВ "МСС "ТІДІСІ- Дальнобой" вантажні шини залишковою вартістю 3824014,16 грн.

Також рішенням Господарського суду Житомирської області від 09.11.2017р. у справі №906/1097/16 було стягнуто з ПП "Вікінг" на користь ТОВ "МСС "ТІДІСІ-Дальнобой" 606693,75 грн. заборгованості за договором оренди № 940/2015 від 01.12.2015р.

Вказані обставини в порядку ст. 75 ГПК України не потребують доведенню.

Окрім того, вимоги позивача до відповідача-3 щодо здійснення дій, пов'язаних із реєстрацією права власності на транспортні засоби, що були відчужені відповідачем-1 за недійсними договорами є безпідставними, оскільки реєстрація транспортного засобу у відповідних реєстраційних органах не пов'язується із набуттям особою права власності на нього та не є тотожними поняттями, виникнення права власності на транспортний засіб не може ототожнюватись з діями, які пов'язані з реєстрацією транспортних засобів, оскільки вимогами чинного законодавства передбачено, що відповідачем-3 може здійснюватись державна реєстрація транспортних засобів лише на підставі первинних документів поданих власником. Водночас, заявлені позивачем вимоги до відповідача-3 не можуть бути наслідком застосування двосторонньої реституції за договорами купівлі-продажу транспортних засобів, які визнані судом недійсними, оскільки не випливають із недійсності договорів.

Колегія суддів апеляційного суду вважає посилання скаржника, викладені в апеляційній скарзі, безпідставними та документально необґрунтованими, а мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не може бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, наведені в ній доводи не спростовують висновків суду першої інстанції.

При цьому, судом звертається увага на те, що у рішенні Європейського суду з прав людини (справа Трофимчук проти України №4241/03 від 28.10.2010 р.) зазначено, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 276 ГПК України унормовано, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи, що суд першої інстанції постановив рішення у відповідності до норм матеріального і процесуального права, з урахуванням усього вищевказаного у апеляційного суду немає правових підстав для його скасування.

За таких обставин, Північно-західний апеляційний господарський суд приходить до висновку, що рішення Господарського суду Житомирської області від 18.09.2018 р. у справі №906/427/18 необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "МСС "ТІДІСІ-Дальнобой" - без задоволення.

Витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на апелянта згідно ст.129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 ГПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "МСС "ТІДІСІ-Дальнобой" на рішення Господарського суду Житомирської області від 18.09.2018 р. у справі №906/427/18 - залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення до Верховного Суду, відповідно до ст. ст. 287-291 ГПК України.

3. Справу повернути до Господарського суду Житомирської області.

Повний текст постанови складено 18 лютого 2019 р.

Головуючий суддя Олексюк Г.Є.

Суддя Маціщук А.В.

Суддя Гудак А.В.