ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" лютого 2019 р. Справа№ 910/9291/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дикунської С.Я.

суддів: Жук Г.А.

Мальченко А.О.

секретар судового засідання Вінницька Т.В.

без виклику представників сторін

розглянувши матеріали справи за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Лаян Віннер»

на рішення Господарського суду міста Києва

від 26.09.2018 (повний текст складено 10.10.2018)

у справі № 910/9291/18 (суддя Якименко М.М.)

за позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України

по Хмельницькій області

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лаян Віннер»

про стягнення 52 865, 45 грн.

В С Т А Н О В И В:

Регіональне відділення Фонду державного майна України по Хмельницькій області (далі - РВ ФДМ України по Хмельницькій області, позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лаян Віннер» (далі - ТОВ «Лаян Віннер», відповідача) про стягнення 52 865,45 грн. В обґрунтування своїх вимог зазначило про неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за Договором індивідуально визначеного (нерухомого) майна, яке належить до державної власності від 17.01.2017 щодо повного та своєчасного внесення орендної плати за період з листопада 2017 по травень 2018 (включно), відтак просило стягнути з відповідача на користь позивача 41 311,69 грн. заборгованості по орендній платі за листопад 2017 - травень 2018, 7 422,59 грн. пені, 4 131,17 грн штрафу.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.09.2018 у справі № 910/9291/18 позовні вимоги задоволено повністю. Стягнуто з ТОВ «Лаян Віннер» на користь РВ ФДМ України по Хмельницькій області 41 311, 69 грн суми заборгованості по орендній платі за листопад 2017 - травень 2018, 7 422, 59 пені, 4 131, 17 грн штрафу, 1 762, 00 грн судового збору.

Не погоджуючись із згаданим рішенням, ТОВ «Лаян Віннер» оскаржило його в апеляційному порядку, просило скасувати в частині 7 422, 59 грн. пені та 4 131, 17 грн. штрафу та ухвалити нове, а в частині стягнення заборгованості по орендній платі за листопад 2017 - травень 2018 в сумі 41 311, 69 грн. змінити. В обґрунтування своїх вимог зазначило, що оскаржуване рішення ухвалено за неповного з'ясування обставин, які мають значення для справи, з порушенням вимог матеріального права та при недотримані норм процесуального права. За твердженнями апелянта, в порушення ст. ст. 120, 216 ГПК України судом першої інстанції не відкладено розгляду справи по суті, що в свою чергу позбавило відповідача процесуальних прав та порушило принцип рівності перед законом і судом. З приводу стягнення заборгованості в розмірі 41 311, 69 грн. апелянт наголошував, що судом не враховано здійсненої ним 06.07.2018 оплати в розмірі 8 000, 00 грн, про яку позивач зазначив в заяві про збільшення позовних вимог, яка не була прийнята судом до розгляду. Стосовно позовних вимог про стягнення пені та штрафу, апелянт просив врахувати, що в даному випадку порушення відповідачем зобов'язань не завдало позивачу жодних збитків в розумінні ст. 22 ЦК України, відтак на підставі на ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків тощо.

Враховуючи ціну позову у даній справі (52 865, 45 грн), яка становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та відсутність клопотань учасників справи про розгляд апеляційної скарги в судовому засіданні з їх повідомленням (викликом), апеляційний суд дійшов висновку, що дана апеляційна скарга підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Розглянувши наявні матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як встановлено матеріалами справи, 17.01.2017 між РВ ФДМ України по Хмельницькій області (позивачем, орендодавцем за договором) та ТОВ «Лаян Віннер» (відповідачем, орендарем за договором) укладено Договір №1860 оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності (далі - Договір), за умовами п.1.1 якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне окреме індивідуально визначене (нерухоме) майно - приміщення, реєстровий номер 08597049.1.ЖЖАИКУ693 (майно), загальною площею 260,7 кв. м., яке розміщене за адресою: вул. Данила Галицького, 6 в м. Кам'янець-Подільський Хмельницької області, на третьому поверсі адміністративної будівлі, що перебуває на балансі Управління поліції охорони в Хмельницькій області (в редакції Додаткового договору від 17.07.2017) (далі - балансоутримувач), вартість якого визначена згідно висновку про вартість на 31.07.2016 і становить 435 569,74 грн.

Відповідно до п. 1.2 Договору майно передається в оренду з метою розміщення приватного закладу охорони здоров'я.

Положеннями п. 2.1 Договору сторони погодили, що орендар вступає у строкове платне користування майном у указаний в Договорі термін,, але не раніше дати підписання його сторонами та акта прийому-передавання майна.

За змістом п. 3.1 Договору орендна плата визначена на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 № 786 (зі змінами та доповненнями) і становить за базовий місяць оренди - грудень 2016 року - 7 259,50 грн.

Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється в порядку, визначеному законодавством (п. 3.2 Договору).

Відповідно до п. 3.3 Договору орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць.

За умовами п. 3.6 Договору орендна плата перераховується до державного бюджету та балансоутримувачу щомісяця не пізніше 12 числа місяця наступного за звітним у співвідношенні 70% та 30% відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж.

Договір згідно п. 10.1 укладено строком на 2 роки 11 місяців, що діє з 17.01.2017 до 16.12.2019 включно.

Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України ( п. 2 ч. 1 ст. 193 ГК України).

Відповідно до ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

До відносин оренди згідно ч. 6 ст. 283 ГК України застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

За приписами ст. ст. 762, 785 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором. У разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі ( ч. 1, 4 ст. 286 ГК України).

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Тобто, орендар зобов'язаний вносити орендодавцеві платіж за користування майном. Розмір, форма, і строки внесення орендної плати встановлюються за згодою сторін у договорі оренди.

За приписами ч. 3 ст. 18, ст. 19 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» орендар зобов'язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі. Орендар за користування об'єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності.

Суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин на підставі ст.193 ГК України, ст. 525, 526 ЦК України повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином(ст. 599 ЦК України).

Договір на підставі ст. 629 ЦК України є обов'язковим для виконання сторонами.

Як встановлено матеріалами справи, на виконання умов Договору балансоутримувач передав, а орендар прийняв в строкове платне користування приміщення реєстровий номер 08597049.1.ЖЖАИКУ693 (майно) загальною площею 260,7 кв. м. за адресою: вул. Данила Галицького, 6 у м. Кам'янець-Подільський Хмельницької області на третьому поверсі адміністративної будівлі, що підтверджується актом приймання-передавання індивідуально визначеного (нерухомого) майна, яке належить до державної власності.

Відповідач в порушення умов Договору не сплатив на користь позивача орендної плати за період з листопада 2017 по травень 2018 (включно), відтак у нього утворилась заборгованість перед позивачем в розмірі 41 311,69 грн.

З огляду на наведене та встановлені обставини справи, апеляційний суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача 41 311,69 грн. заборгованості по орендній платі за листопад 2017 - травень 2018, які доведено позивачем належними та допустимими доказами, не спростовано відповідачем, відтак підлягають задоволенню в повному обсязі.

Доводи відповідача (апелянта) про те, що судом першої інстанції не враховано здійсненої ним 06.07.2018 оплати в розмірі 8 000, 00 грн., про яку позивач зазначив в заяві про збільшення позовних вимог і яка не була прийнята судом до розгляду, як безпідставні та необґрунтовані відхиляються судом апеляційної інстанції. Як вірно зазначив апелянт, заява позивача про збільшення розміру позовних вимог не прийнята місцевим судом до розгляду як така, що подана всупереч вимогам ч. 2 ст. 46 ГПК України, тобто після початку першого судового засідання (розгляду справи по суті), відповідно зазначені в ній дані, зокрема, щодо здійсненої відповідачем 06.07.2018 оплати 8 000, 00 грн. не підлягали дослідженню судом першої інстанції.

Крім цього, під час розгляду справи місцевим судом ні позивачем, ні відповідачем, який достеменно знав про здійснену ним оплату, не надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження здійсненої оплати (платіжне доручення, банківська виписка тощо), що виключило можливість дослідження таких доказів судом та врахування їх при ухваленні оскаржуваного рішення.

Надана апеляційному суду копія квитанції № ПН953 від 06.07.2018 на суду 8 000, 00 грн. не може вважатись підставою для зміни чи скасування оскаржуваного рішення щодо стягнення заборгованості по орендній платі за листопад 2017 - травень 2018, адже в призначенні платежу зазначено про сплату «боргу з орендної плати від ТОВ «Лаян Віннер» », що позбавляє суд можливості встановити, який саме борг та за який період сплачено відповідачем, за яким договором проведена така оплата.

Крім цього, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 7 422,59 грн. пені та 4 131,17 грн. штрафу за прострочення сплати орендних платежів.

Порушенням зобов'язання на підставі ст. 610 ЦК України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

За змістом п. 3.7 Договору орендна плата перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до бюджету та балансоутримувачу у визначеному п. 3.6 Договору співвідношенні відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, включаючи день оплати.

Положеннями п. 3.8 Договору сторони погодили, що у разі, якщо на дату сплати орендної плати заборгованість за нею становить загалом не менше ніж три місяці, орендар також сплачує штраф в розмірі 10% від суми заборгованості.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ст. 549 ЦК України ).

Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються на підставі ч. 6 ст. 231 ГК України у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня коли зобов'язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 ГК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 343 ГК України та ст. ст. 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не перевищує подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п. 2.1 постанови пленуму Вищого Господарського Суду України від 17.12.2013 №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» пеня, за визначенням частини третьої статті 549 ЦК України, - це вид неустойки, що забезпечує виконання грошового зобов'язання і обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання. Застосування іншого виду неустойки - штрафу до грошового зобов'язання законом не передбачено, що, втім, не виключає можливості його встановлення в укладеному сторонами договорі (наприклад, за необґрунтовану відмову від переказу коштів за розрахунковими документами отримувача коштів), притому і як самостійний захід відповідальності, і як такий, що застосовується поряд з пенею. В останньому випадку не йдеться про притягнення до відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення двічі, тому що відповідальність настає лише один раз - у вигляді сплати неустойки, яка включає у себе і пеню, і штраф як лише форми її сплати.

Право встановити у договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам ч. 4 ст. 231 ГК України.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов'язань передбачено ч. 2 ст. 231 ГК України.

В інших випадках порушення виконання господарських зобов'язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати у договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою ст.627 ЦК України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені не суперечить ст. 61 Конституції України, оскільки згідно зі ст. 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до с. 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 08.08.2018 у справі 908/1843/17, від 09.02.2018 у справі №911/2813/17, від 22.03.2018 у справі №911/1351/17, від 17.05.2018 у справі №910/6046/16, від 25.05.2018 у справі №922/1720/17.

Здійснивши перевірку наданих позивачем розрахунків пені та штрафу, апеляційний суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог про стягнення з відповідача 7 422,59 грн. пені та 4 131,17 грн. штрафу, які підлягають задоволенню в повному обсязі.

Твердження апелянта про те, що в даному випадку порушення відповідачем зобов'язань щодо своєчасної сплати орендної плати не завдало позивачу жодних збитків в розумінні ст. 22 ЦК України, відтак розмір неустойки на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, не заслуговують не увагу, адже заявлені позивачем до стягнення суми в розмірі 7 422,59 грн. та 4 131,17 грн. визначені позивачем не як збитки в розумінні ст. 22 ЦК України, а як штрафні санкції згідно ст. 549 ЦК України, підстав для зменшення яких апеляційний суд не знаходить.

Доводи апелянта (відповідача) стосовно неповного дослідження всіх обставин справи, порушення норм матеріального права та недотримання норм процесуального права не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.

За таких обставин, апеляційний господарський суд погоджується із висновками місцевого суду як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянта по суті скарги в межах заявлених вимог, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.

Керуючись ст.ст. 269-270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. ст. 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Лаян Віннер» залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 26.09.2018 у справі № 910/9291/18 - без змін.

Матеріали справи № 910/9291/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Повний текст постанови складено 25.02.2019

Головуючий суддя С.Я. Дикунська

Судді Г.А. Жук

А.О. Мальченко