РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

14.02.2019Справа № 910/13550/17

Господарський суд міста Києва в складі:

головуючого судді Привалова А.І.

при секретарі Мазур В.М.

розглянувши справу № 910/13550/17

за позовом Національного банку України

до товариства з обмеженою відповідальністю "Станіславська торгова компанія"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Фінансова ініціатива"

про звернення стягнення на предмет іпотеки

за участю представників сторін:

від позивача: П'ятецький С.В., довіреність № 18-0014/58648 від 02.11.2018р.;

від відповідача: Чугунов М.В., ордер №503562 від 13.12.2018р.;

від третьої особи: Назаренко С.М., довіреність № 14-01/19 від 14.01.2019р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Національний банк України (далі - позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Станіславська торгова компанія" (далі - відповідач) про:

- звернення стягнення на предмет іпотеки за Іпотечним договором від 29.12.2009р., що укладений між Національним банком України та Відкритим акціонерним товариством «Залізничник», що посвідчений Гуд Л.М., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за № 2368, а саме: торгово-адміністративні приміщення, загальною площею 1542,1 кв.м, що знаходяться за адресою: Івано-Франківська область, м. Івано-Франківськ, вул. Грюнвальдська, будинок 19а, які належить Іпотекодавцю на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії САВ № 194914, виданого Виконавчий комітетом Івано-Франківської міської ради 02.02.2007р. згідно з розпорядженням міського голови № 39-р від 01.02.2007р. та яке зареєстроване 08.02.2007р. у Івано-Франківському обласному бюро технічної інвентаризації за реєстраційним № 4096403, номер запису 1659 в Книзі 14в. в рахунок погашення заборгованості публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Фінансова ініціатива» (, 03150, м. Київ, вул. Щорса, 7/9) перед Національним банком України (, 01601, м. Київ, вул. Інститутська, 9) за Кредитним договором № 61/09 від 29.12.2009р. у загальному розмірі 877 654794,51 грн., яка складається з: залишок заборгованості за кредитом - 800 000 000,00 грн.; заборгованості за процентами - 77 654 794,51 грн.; штрафу за неналежне виконання зобов'язань за Кредитним договором - 30 000,00 грн.;

- встановлення способу реалізації предмета іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», за початковою ціною 17 003 200,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.08.2017р. порушено провадження у справі, розгляд справи призначений на 21.09.2017р. та залучено до участі у розгляді справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - публічне акціонерне товариство "Фінансова ініціатива".

11.09.2017р. на адресу Господарського суду міста Києва від третьої особи надійшли письмові пояснення, у яких викладені заперечення щодо вартості предмета іпотеки, визначеної позивачем.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.09.2017р. розгляд справи відкладено на 05.10.2017р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.10.2017р. призначено судову оціночно-будівельну експертизу, проведення якої доручено Львівському науково-дослідному інституту судових експертиз, та на час проведення судової експертизи зупинено провадження у справі.

20.11.2017р. на адресу Господарського суду міста Києва від судового експерта надійшло клопотання про погодження строків виконання судової оціночно-будівельної експертизи у строк понад 90 календарних днів.

Листом від 21.12.2018р., у зв'язку з відсутністю заперечень зі сторони учасників справи, суд надав згоду на проведення експертизи у справі № 910/13550/17 за позовом Національного банку України до товариства з обмеженою відповідальністю "Станіславська торгова компанія", за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - публічного акціонерного товариства "КБ "Фінансова ініціатива" про звернення стягнення на предмет іпотеки в сумі 17003200,00 грн., у строк понад 90 календарних днів.

09.07.2018р. на адресу Господарського суду міста Києва від судового експерта надійшло клопотання про надання доказів оплати рахунку № 597 до 16.08.2018р., виставленого за проведення судової експертизи, та надання додаткових документів, необхідних для проведення судової експертизи, а саме: технічного паспорту або його викопіювання в читабельному вигляді на торгово-адміністративні приміщення, загальною площею 15421, кв.м., що знаходяться за адресою: вул. Грюнвальдська, 19а у м. Івано-Франківську. Також, повідомлено, що проведення огляду об'єктів дослідження, що знаходяться за адресою: вул. Грюнвальдська, 19а у м. Івано-Франківську, відбудеться 22.08.2018р. з 14 год.

Листом від 16.07.2018р. суд витребував у Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України матеріали справи №910/13550/17 за позовом Національного банку України до товариства з обмеженою відповідальністю "Станіславська торгова компанія", за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - публічного акціонерного товариства "КБ "Фінансова ініціатива", про звернення стягнення на предмет іпотеки в сумі 17 003 200,00 грн. для вирішення питання про надання додаткових матеріалів, необхідних судовому експерту для проведення експертиз.

06.08.2018р. матеріали справи № 910/13550/17 надійшли на адресу Господарського суду міста Києва.

15.12.2017р. набув чинності Закон України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" №2147-VIII від 03.10.2017, яким Господарський процесуальний кодекс України викладено у новій редакції.

Відповідно до п. 9 розділу ХІ Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Оскільки приписи чинного Господарського процесуального кодексу України не визначають порядку вирішення питання щодо розгляду клопотань судових експертів лише за участю представників учасників справи, суд з метою забезпечення проведення призначеної у справі судової експертизи протягом розумного строку розглянув вказане клопотання без виклику повноважних представників учасників справи та ухвалою від 15.08.2018р. зобов'язав товариство з обмеженою відповідальністю "Станіславська торгова компанія" оплатити вартість судової експертизи, згідно рахунку № 597 від 16.08.2018р., виставленого Львівським науково-дослідним інститутом судових експертиз, та надати суду належним чином засвідчену копію технічного паспорту або його викопіювання в читабельному вигляді на торгово-адміністративні приміщення, загальною площею 15421, кв.м., що знаходяться за адресою: вул. Грюнвальдська, 19а у м. Івано-Франківську.

22.08.2018р. через канцелярію суду від Національного банку України надійшло клопотання про долучення доказів до матеріалів справи, а саме: копії технічного паспорту на нерухоме майно, яке належить відповідачу - ТОВ "Станіславська торгова компанія", розташованого за адресою: вул. Грюнвальдська, 19а у м. Івано-Франківську.

Інші учасники справи додаткових доказів для проведення судової експертизи не подали.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.08.2018р. були надіслані матеріали справи №910/13550/17 з поданими додатковими доказами на адресу Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз для подальшого проведення судової оціночно-будівельної експертизи та зупинено провадження у справі № 910/13550/17 на час проведення судової експертизи.

15.11.2018р. матеріали справи № 910/13550/17 повернуто на адресу Господарського суду міста Києва з повідомленням Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз від 09.11.2018р. за вих. № 006169 про неможливість проведення судової експертизи, в зв'язку з її неоплатою стороною, на яку судом було покладено відповідний обов'язок.

З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку, що провадження у справі підлягає поновленню, а спір вирішенню по суті заявлених вимог.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.11.2018р. поновлено провадження у справі № 910/13550/17. Вирішено здійснювати розгляд справи № 910/13550/17 у порядку загального позовного провадження зі стадії відкриття провадження у справі. Підготовче засідання у справі № 910/13550/17 призначено на 13.12.2018р.

13.12.2018р. через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому викладені заперечення щодо вартості предмета іпотеки, визначеної позивачем.

В судовому засіданні 13.12.2018р. оголошувалась перерва до 24.01.2019р.

23.01.2018р. через канцелярію суду від позивача надійшла відповідь на відзив та клопотання про застосування наслідків зловживання правами та застосування заходів процесуального примусу.

Присутній у підготовчому засіданні 24.01.2019р. представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі та подане ним клопотання про застосування наслідків зловживання правами та застосування заходів процесуального примусу.

Представники відповідача та третьої особи заперечили проти позову та клопотання позивача про застосування наслідків зловживання правами та застосування заходів процесуального примусу.

Розглянувши клопотання позивача про застосування наслідків зловживання правами та застосування заходів процесуального примусу, суд відмовив в його задоволенні.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.01.2018р. закрито підготовче провадження у справі № 910/13550/17 та призначено справу до судового розгляду по суті на 14.02.2019р.

Присутній у підготовчому засіданні 14.02.2018р. представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві та посилаючись на неправильно обраний позивачем спосіб захисту порушених прав.

Представник третьої особи залишив вирішення спору на розсуд суду.

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 14.02.2019р., відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані позивачем і відповідачем документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

29.12.2009р. між Національним банком України (кредитор) та товариством з обмеженою відповідальністю Комерційним банком "Фінансова ініціатива", правонаступником якого є публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Фінансова ініціатива", (позичальник) укладено Кредитний договір № 61/09 (далі - Кредитний договір), відповідно до умов якого кредитор надає позичальнику кредит на суму 800 000 000 грн. на строк з 29.12.2009р. по 24.11.2010р. за ставкою на рівні облікової ставки НБУ, збільшеної на два відсоткових пункти (у розмірі 12,25%), з таким графіком погашення кредиту: 29.10.2010р. - 300,00 млн. грн.; 24.11.2010р. - 500,00 млн. грн. У разі зміни облікової ставки НБУ плата за кредит відповідно змінюється. Базова кількість днів для нарахування процентів - 365 днів.

Відповідно до п. 1.2 Кредитного договору під забезпечення кредиту надається, зокрема, нерухоме майно майнового поручителя відкритого акціонерного товариства закритого типу «Залізничник» (місцезнаходження: м. Івано-Франківськ, вул. Грюнвальдська, 19а).

Згідно з п. 1.3. Кредитного договору позичальник сплачує проценти за користування кредитом щомісячно в передостанній робочий день місяця до 13 години - за період з першого по останнє число поточного місяця - та разом з поверненням кредиту.

Договором про внесення змін від 09.04.2010р. та Договором про внесення змін від 11.06.2010р. сторони погодили, що кредитор надає позичальнику кредит на суму 800 000 000 грн. 00 коп. на строк з 29.12.2009р. по 24.11.2013р.; погашення кредиту здійснюється за графіком: 30.12.2011р. - 40,00 млн.грн.; 31.12.2012р. - 40,00 млн.грн.; 29.03.2013р. - 50,00 млн.грн.; 30.04.2013р. - 50,00 млн.грн.; 31.05.2013р. - 100,00 млн.грн.; 28.06.2013р. - 100,00 млн.грн.; 31.07.2013р. - 100,00 млн.грн.; 30.08.2013р. - 100,00 млн.грн.; 30.09.2013р. - 100,00 млн.грн.; 31.10.2013р. - 60,00 млн.грн.; 24.11.2013р. - 60,00 млн.грн.

Договором про внесення змін від 12.03.2015р. сторони доповнили п. 1.1 Кредитного договору зазначивши, що на період з 02.03.2015р. по 10.06.2015р. процентна ставка за користування кредитом становить 21,5% річних.

В подальшому договорами про внесення змін до Кредитного договору сторони змінювали строк сплати позичальником процентів за користування кредитом, викладаючи відповідний графік погашення відсотків.

Згідно з п. 1.4 Кредитного договору, в редакції Договору про внесення змін від 26.02.2015р., позичальник нараховує та сплачує нараховані проценти за користування кредитом щомісячно в останній робочий день місяця та одночасно з кінцевим строком погашення кредиту. Сторони домовились перенести з лютого-травня 2015 року до 10.06.2015р. терміни сплати нарахованих процентів за користування кредитом за січень 2015 року, лютий 2015 року, березень 2015 року, квітень 2015 року, травень 2015 року.

Договором про внесення змін від 26.02.2014р. сторони дійшли згоди викласти п. 1.1 Кредитного договору у новій редакції, зазначивши, що кредитор надає позичальнику кредит на суму 800 000 000 грн. на строк з 29.12.2009р. до 30.11.2015р. Погашення кредиту здійснюється за наступним графіком: 30.12.2014 - 66 898 334 грн. 00 коп.; 30.01.2015р. - 67 838 000 грн. 00 коп.; 27.02.2015р. - 67 838 000 грн. 00 коп.; 31.03.2015р. - 67 838 000 грн. 00 коп.; 30.04.2015р. - 67 838 000 грн. 00 коп.; 29.05.2015р. - 67 838 000 грн. 00 коп.; 30.06.2015р. - 67 838 000 грн. 00 коп.; 31.07.2015р. - 67 838 000 грн. 00 коп.; 31.08.2015р. - 67 838 000 грн. 00 коп.; 30.09.2015р. - 67 838 000 грн. 00 коп.; 30.10.2015р. - 67 838 000 грн. 00 коп.; 30.11.2015р. - 54 721 666 грн. 00 коп.

Процента ставка за користування кредитом встановлюється на рівні облікової ставки НБУ плюс 2 процентних пункти. Станом на 26.02.2014р. процентна ставка становить 8,5%. При зміні облікової ставки НБУ в процесі виконання кредитного договору позичальник з дати набрання чинності нової облікової ставки самостійно перераховує розмір процентної ставки. Базовою кількістю днів для нарахування процентів/пені є фактична кількість днів місяці/фактична кількість днів у році.

Договором про внесення змін від 26.02.2015р. сторони дійшли згоди, що погашення кредиту здійснюється позичальником на наступним графіком: 10.06.2015р. - 406 088 334 грн. 00 коп.; 30.06.2015р. - 67 838 000 грн. 00 коп.; 31.07.2015р. - 67 838 000 грн. 00 коп.; 31.08.2015р. - 67 838 000 грн. 00 коп.; 30.09.2015р. - 67 838 000 грн. 00 коп.; 30.10.2015р. - 67 838 000 грн. 00 коп. та 30.11.2015р. - 54 721 666 грн. 00 коп.

Згідно з п. 1.4 Кредитного договору, в редакції Договору про внесення змін від 26.02.2014р., позичальник нараховує та сплачує нараховані проценти за користування кредитом щомісячно, в останній робочий день поточного місяця та одночасно з кінцевим строком погашення кредиту. Сторони домовились перенести з лютого - травня 2015 року до 10.06.2015р. термін сплати нарахованих процентів за користування кредитом за січень 2015 року, лютий 2015 року, березень 2015 року, квітень 2015 року, травень 2015 року.

Згідно з п. 3.2 Кредитного договору, цей договір вважається укладеним з дати його підписання і діє по 24.11.2010р.

Відповідно до п. 3.2 Кредитного договору, в редакції Договору про внесення змін від 09.04.2010р., строк дії договору встановлено по 24.11.2013р.

Згідно з п. 4.2 Кредитного договору, в редакції Договору про внесення змін від 28.11.2012р., кредитний договір набирає чинності з дня його підписання і діє до повного виконання зобов'язань за цим договором.

Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення про позику, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

У відповідності до норм статті 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з нормами частини 1 статті 1048 Цивільного кодексу України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 1056-1 Цивільного кодексу України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Судом встановлено, що позивач належним чином виконав свої зобов'язання за Кредитним договором №61/09 від 29.12.2009р., надавши позичальнику кредит у розмірі 800 000 000 грн., що підтверджується долученими позивачем до позовної заяви меморіальними ордерами та банківськими виписками з рахунку позичальника.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Судом встановлено, що позичальник - публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Фінансова ініціатива", не виконав своїх зобов'язань за вказаним кредитним договором в частині повернення кредиту, у зв'язку з чим у позичальника виникла заборгованість за Кредитним договором №61/09 від 29.12.2009р. у розмірі 800 000 000 грн.

Доказів протилежного матеріали справи не містять.

Також, судом встановлено, що за період з 01.01.2015р. по 23.06.2015р. позивачем були нараховані позичальнику проценти за користування кредитом за Кредитним договором №61/09 від 29.12.2009р. у розмірі 77 654 794 грн. 51 коп.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок процентів, суд дійшов висновку в його обґрунтованості.

Враховуючи відсутність в матеріалах справи доказів сплати позичальником процентів за Кредитним договором №61/09 від 29.12.2009р., суд дійшов висновку, що заборгованість позичальника - публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Фінансова ініціатива", за Кредитним договором №61/09 від 29.12.2009р. зі сплати процентів становить 77 654 794 грн. 51 коп.

Крім того, згідно з п. 2.2.10 Кредитного договору №61/09 від 29.12.2009р., у разі невиконання або неналежного виконання зобов'язань, передбачених цим договором, кредитор має право стягувати штраф у розмірі 30 000 грн.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

З огляду на невиконання позичальником своїх зобов'язань за Кредитним договором №61/09 від 29.12.2009р. щодо повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом, обґрунтованим є нарахування позивачем штрафу в порядку п. 2.2.10 Кредитного договору №61/09 від 29.12.2009р.

Враховуючи викладені обставини, суд дійшов висновку, що у зв'язку з невиконанням позичальником - публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "Фінансова ініціатива", своїх зобов'язань за вказаним кредитним договором в частині повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом, у нього виникла заборгованість у розмірі 877 654 794 грн. 51 коп. за Кредитним договором №61/09 від 29.12.2009 (800 000 000 грн. заборгованості за кредитом та 77 654 794 грн. 51 коп. заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом).

Крім того, позичальник зобов'язаний сплатити на користь позивача штраф у розмірі 30 000 грн. відповідно до п. 2.2.10 Кредитного договору №61/09 від 29.12.2009р.

Відповідачем та третьою особою під час розгляду справи не було надано будь-яких заперечень щодо вказаних розмірів заборгованості за кредитними договорами, в тому числі щодо сум заборгованості та правильності нарахування процентів за користування кредитом.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

У відповідності до частини 1 статті 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням, завдатком.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про іпотеку", іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Судом встановлено, що 29.12.2009р. між Національним банком України (іпотекодержатель) та відкритим акціонерним товариством закритого типу «Залізничник», правонаступником якого є товариство з обмеженою відповідальністю "Станіславська торгова компанія", (іпотекодавець) укладено Іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуд Л.М., зареєстрований в реєстрі за № 2368, яким забезпечуються вимоги іпотекодержателя, що випливають з Кредитного договору №61/09 від 29.12.2009р.

В подальшому до пункту 1 Іпотечного договору вносилися відповідні зміни згідно з Договором № 1 від 09.04.2009р. про внесення змін до Іпотечного договору, посвідченого приватним нотаріусом міського нотаріального округу Гуд Л. М. від 29.12.2009р. за реєстровим № 2368, та Договором № 2 від 28.11.2012р. про внесення змін до Іпотечного договору, посвідченого приватним нотаріусом міського нотаріального округу Гуд Л. М. від 29.12.2009р. за реєстровим № 2368.

Так, відповідно до пункту 1 Іпотечного договору (в редакції від 28.11.2012р.), цей Договір забезпечує вимоги Іпотекодержателя, що випливають з Кредитного договору від 29.12.2009р. № 61/09, укладеного між Іпотекодержателем та Позичальником:

- з повернення кредиту в сумі 800 000 000,00 грн. у строк та на умовах, передбачених Кредитним договором;

- зі сплати відсотків за користування кредитом у розмірі і строки передбачені Кредитним договором (щомісячно, за період нарахування з 01.01.2012р. по 31.12.2012р. сплата відсотків - 28.12.2012р.);

- зі сплати штрафних санкцій у розмірі передбаченому Кредитним договором.

Як встановлено пунктом 5 Іпотечного договору, в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, Іпотекодавець надав в іпотеку нерухоме майно, загальною ринковою вартістю 57 302 239 гривень 00 копійок (далі - Предмет іпотеки), а саме торгово-адміністративне приміщення, загальною площею 1542,1 кв.м, що знаходиться за адресою: Івано-Франківська область, місто ІваноФранківськ, вулиця Грюндвальська, будинок 19а.

Предмет іпотеки належить Іпотекодавцю на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно серія САВ № 194914, виданого Виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради 02.02.2007р. на підставі розпорядження міського голови № 39-р від 01.02.2007р. Право власності на предмет іпотеки зареєстроване 08.02.2007р. в Івано-Франківському обласному бюро технічної інвентаризації, реєстраційний № 4096403, номер запису 1659 в книзі 14в.

Відповідно до витягу № 24347312 з реєстру прав власності на нерухоме майно від 04.11.2009р., виданого Івано-Франківський обласним бюро технічної інвентаризації, балансова вартість предмету іпотеки складає 231 786 гривень 00 копійок.

Згідно з пунктом 6 Іпотечного договору, сторони встановили, що іпотека за цим договором поширюється також на ту частину предмета іпотеки, яка не може бути виділеною в натурі і була приєднана до предмета іпотеки після укладення цього іпотечного договору без реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості.

Згідно з пунктом 9 Іпотечного договору, сторони визначали, що вартість предмета іпотеки складає 57 302 239,00 гривень 00 копійок (без врахування ПДВ).

Згідно з п. 15.10 Іпотечного договору, у разі звернення стягнення на предмет застави за умовами цього договору іпотекодержатель має право задовольнити за рахунок предмету іпотеки свої вимоги у повному обсязі, що визначаються на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, винагороди та інші платежі, відшкодування збитків, неустойки, витрати на утримання предмета іпотеки, а також на здійснення забезпечених іпотекою вимог.

Відповідно до п. 20 Іпотечного договору звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється у випадках, передбачених умовами цього договору, відповідно до ст. 24 та розділу V Закону України "Про іпотеку" на підставі рішення суду або на підставі виконавчого напису нотаріуса або згідно з п. 2.4 цього договору.

У разі невиконання зобов'язання забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором (ст. 589 ЦК України). Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1. ст. 590 ЦК України).

Частиною 6 статті 3 Закону України "Про іпотеку" визначено, що у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

У відповідності до частини 1 статті 7 Закону України "Про іпотеку", за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Згідно з статтею 11 вищевказаного Закону, майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки. У разі задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки майновий поручитель набуває права кредитора за основним зобов'язанням.

Згідно ст. 33 Закону України "Про іпотеку", у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Якщо предметом іпотеки є два або більше об'єкти нерухомого майна, стягнення звертається в обсязі, необхідному для повного задоволення вимог іпотекодержателя. Якщо предметом іпотеки є об'єкти, які належать різним особам, та задоволення отримується за рахунок частини переданого в іпотеку майна, ті іпотекодавці, на майно яких було звернено стягнення, мають право на пропорційне відшкодування від іпотекодавців, на майно яких не зверталось стягнення, і набувають прав іпотекодержателя на частину майна, на яку не було звернено стягнення, для забезпечення такого відшкодування.

Відповідно до ст. 35 Закону України "Про іпотеку", у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. Вимога, встановлена частиною першою цієї статті, не перешкоджає іпотекодержателю здійснювати свої права, визначені статтею 12 цього Закону, без попереднього повідомлення іпотекодавця, якщо викликана таким повідомленням затримка може спричинити знищення, пошкодження чи втрату предмета іпотеки.

Судом встановлено, що 16.08.2016р. позивач направив на адресу публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Фінансова ініціатива" письмове повідомлення-вимогу щодо усунення порушень за Кредитним договором №61/09 від 29.12.2009р. (вих. № 18-0012/68675 від 15.08.2016р.), в якому вказав на те, що заборгованість позичальника за Кредитним договором №61/09 від 29.12.2009р. становить 877684794 грн. 51 коп. (заборгованість за кредитом - 800 000 000 грн., заборгованість по процентам - 77 654 794 грн. 51 коп., штраф - 30 000 грн.), у зв'язку з чим вимагав сплати вказаної суми заборгованості не пізніше 30 календарних днів з дня направлення даної вимоги.

Також, судом встановлено, що 16.08.2016р. позивач направив на адресу відповідача (іпотекодавця) письмове повідомлення-вимогу щодо усунення порушень за Кредитним договором №61/09 від 29.12.2009р. (вих. № 18-0012/68670 від 15.08.2016), в якому вказав на те, що заборгованість позичальника за Кредитним договором №61/09 від 29.12.2009р. становить 877 684 794 грн. 51 коп. (заборгованість за кредитом - 800 000 000 грн., заборгованість по процентам - 77 654 794 грн. 51 коп., штраф - 30 000 грн.), у зв'язку з чим позивач вимагав від відповідача сплати вказаної суми заборгованості не пізніше 30 календарних днів з дня направлення даної вимоги, та повідомив відповідача про те, що у випадку невиконання цієї вимоги банк зверне стягнення на предмет іпотеки.

У відповідності до статті 39 Закону України "Про іпотеку" (в редакції чинній на дату винесення рішення), у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації (у разі необхідності); спосіб реалізації предмета іпотеки; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації, за умови подання будь-якою із сторін клопотання про необхідність визначення такої ціни (крім реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах).

У разі визначення судом способу реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів ціна предмета іпотеки у рішенні суду не зазначається та визначається при його примусовому виконанні на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Згідно зі статтею 41 Закону України "Про іпотеку" (в редакції чинній на дату винесення рішення), реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", з дотриманням вимог цього закону.

Матеріали справи не містять доказів задоволення ані третьою особою, ані відповідачем у визначений позивачем тридцяти денний строк, та станом на даний час, зобов'язання за Кредитним договором, а також не містять доказів задоволення відповідачем, як іпотекодавцем, вимог позивача, як іпотекодержателя, та передання предмета іпотеки у рахунок погашення заборгованості третьої особи по вищеописаному договору в добровільному порядку.

Відтак, враховуючи положення ст. 33, 35 та 39 Закону України «Про іпотеку», позовні вимоги в частині звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Разом з тим, оскільки позивач у позовних вимогах просив визначити спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів, ціна предмета іпотеки в даному випадку, згідно ст. 39 Закону України «Про іпотеку», в рішенні суду не зазначається. Визначення ціни предмета іпотеки в разі його реалізації на прилюдних торгах здійснюється при примусовому виконанні.

У зв'язку із викладеним, позовні вимоги в частині визначення початкової ціни предмета іпотеки для продажу на прилюдних торгах в сумі 17 003 200,00 грн. задоволенню не підлягають.

Згідно статей 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

При цьому, суд зазначає, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч. 5 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994р. Європейського суду з прав людини у справі "Руїс Торіха проти Іспанії"). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

За таких обставин, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог Національного банку України.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно п.2 ч.1 ст.129 Господарського процесуального кодексу України, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Враховуючи викладене, а також ту обставину, що спір виник внаслідок неправильних дій відповідача, судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 129, 236-238, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Звернути стягнення на предмет іпотеки за Іпотечним договором від 29.12.2009р., що укладений між Національним банком України та Відкритим акціонерним товариством «Залізничник», що посвідчений Гуд Л.М., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за № 2368, а саме: торгово-адміністративні приміщення, загальною площею 1542,1 кв.м, що знаходяться за адресою: Івано-Франківська область, м. Івано-Франківськ, вул. Грюнвальдська, будинок 19а, в рахунок погашення заборгованості публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Фінансова ініціатива» (, 03150, м. Київ, вул. Щорса, 7/9) перед Національним банком України (, 01601, м. Київ, вул. Інститутська, 9) за Кредитним договором № 61/09 від 29.12.2009р. у загальному розмірі 877 654794,51 грн., яка складається з: залишок заборгованості за кредитом - 800 000 000,00 грн.; заборгованості за процентами - 77 654 794,51 грн.; штрафу за неналежне виконання зобов'язань за Кредитним договором - 30 000,00 грн.

3. Встановити спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження».

4. В іншій частині позовних вимог відмовити.

5. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Станіславська торгова компанія" (01133, м. Київ, вул. Леоніда Первомайського, 9, оф. 33, ) на користь Національного банку України (01601, м. Київ, вул. Інститутська, 9, ) витрати по сплаті судового збору в сумі 240 000,00 грн.

6. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано: 25.02.2019р.

СуддяА.І. Привалов